П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 червня 2023 року про відмову у видачі судового наказу, постановлену суддею Фазикош О.В., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію

встановив:

У червні 2023 року ТОВ «Закарпаттяенергозбут» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 20 981,28 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 червня 2023 року у видачі судового наказу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду ТОВ «Закарпаттяенергозбут» оскаржило таку в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначає, що заявником було надано докази про те, що споживання електроенергії боржником здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 і саме за цією адресою утворилася вказана заборгованість.

Фактичне надання та отримання ОСОБА_1 послуг електропостачання за цією адресою підтверджується роздруківкою публічного договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг та загальною карткою споживання електричної енергії за відкритим на її ім`я особовим рахунком № НОМЕР_1 , де вказані обсяги споживання електроенергії, а також відображені суми на оплату побутовим споживачем отриманих послуг та часткову оплату, здійснену боржником за надані послуги з електропостачання.

Таким чином, заявник має право відповідної грошової вимоги, а у судді суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для відмови у видачі судового наказу.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п.1 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що боржник не зареєстрований за адресою, щодо якої у заявника виникло право вимоги стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, не надано доказів приєднання до договору споживання, доказів сплати споживачем за надані послуги, а тому відсутні підстави для видачі судового наказу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Наказне провадження це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Статтею 163 ЦПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу.

Згідно із частиною 3 статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

ТОВ «Закарпаттяенергозбут» подало до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 20 981,28 грн за електричну енергію, спожиту за адресою: АДРЕСА_1 .

До заяви про видачу судового наказу ТОВ «Закарпаттяенергозбут» долучило роздрукований договір про постачання електричної енергії, який знаходиться на офіційному сайті товариства, а також загальну картку споживання за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на ім`я споживача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Загальна картка споживання за особовим рахунком № НОМЕР_1 містить інформацію про помісячні обсяги споживання електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 т а заборгованості за спожиту електроенергію, де станом на травень 2023 року заборгованість визначена в сумі 20 981,28 грн.

Тобто, заявник подав суду докази щодо надання на договірних умовах послуг і, відповідно щодо їх отримання боржником за адресою: АДРЕСА_1 та щодо заявленої до стягнення заборгованості.

Згідно відповіді №128266 від 26.06.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

За змістом положень ст.ст. 29, 316-319, 325 ЦК України, ст.ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 5, 12, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 4, 56, 57, 58 Закону № 2019-VIII, інших норм законодавства, фізична особа може мати кілька місць проживання та/або місць перебування; реєстрація фізичної особи провадиться за одним місцем проживання; за загальним правилом склад, кількість майна, в тому числі, нерухомого, яке може бути у власності фізичних осіб, не є обмеженими; постачання електричної енергії побутовому споживачу є житлово-комунальною послугою та здійснюється на підставі договору; щодо різних об`єктів, на яких здійснюється споживання електроенергії, побутовим споживачем можуть бути укладені різні (окремі) договори.

Вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу встановлений ст. 165 ЦПК України.

Частиною 8 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Суд першої інстанції зазначає, що отримана інформація щодо реєстрації місця проживання боржника не дає можливості встановити приналежність ОСОБА_1 до вказаної адреси, де наявна заборгованість.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги наданих заявником доказів щодо факту споживання електричної енергії останньою (зміна показників), часткова сплата споживачем заборгованості.

Пов`язавши цю підставу для відмови у видачі судового наказу з тим, що ОСОБА_1 не зареєстрований за адресою за якою значиться заборгованість за спожиту електроенергію, суд першої інстанції неправильно застосувала норми процесуального права, які не допускають довільного та невиправдано розширеного тлумачення.

Інші підстави для відмови у видачі судового наказу наведені в оскарженій ухвалі спростовуються доданими до заяви доказами, а тому доводи апеляції слід визнати обґрунтованими.

Колегія суддів також зауважує, що в разі відсутності відповідних перешкод і видачі судового наказу, боржник за наявності для того підстав не позбавлений права діяти в порядку, передбаченому ст. 170 ЦПК України.

Відтак на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію ТОВ «Закарпаттяенергозбут» слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги заявника, про стягнення на його користь судових витрат щодо сплати судового збору та на правничу допомог задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

За змістом положень ч.ч. 1, 4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2ст.137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3ст.137 ЦПК України).

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (частина другаст.42 ЦПК України).

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн слід відмовити, оскільки, зі змісту норм ЦПК України вбачається, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються.

При цьому слід наголосити, що ч.2 ст.164 ЦПК України визначає, що в разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

У стягненні судового збору, сплаченого стягувачем при поданні апеляційної скарги, слід відмовити, тому що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника у разі пред`явлення ним позову до боржника.

Враховуючи системне тлумачення норм, що регулюють порядок стягнення судових витрат пов`язаних з розглядом справи, суд не вбачає правових підстав для стягнення заявлених адвокатом Чекан В., яка діє в інтересах ТОВ «Закарпаттяенергозбут» витрат на правничу допомогу та витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки, відшкодування таких витрат, здійснюється у позовному провадженні, у справах.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 379, 381-384, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 червня 2023 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відмовити у задоволенні вимоги про стягнення судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді