ПОСТАНОВА

іменем України

03 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 396/1630/22

провадження № 22-ц/4809/1102/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Мурашка С.І.

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2023 року у складі судді Цесельської О.С.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

В обґрунтування позовної заяви посилалася на те, що з 11 серпня 2001 року по 19 серпня 2021 року перебувала у шлюбі з відповідачем. В період шлюбу подружжям було нажите спільне сумісне майно - автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF 196», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та вантажний автомобіль ЗИЛ - ММЗ (модель 554М, VIN - код НОМЕР_2 ), 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 . Вказані автомобілі коштують приблизно однаково, близько 4000 доларів США. Просила суд визнати за нею право власності на легковий автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF 196», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , а вантажний автомобіль ЗИЛ - ММЗ (модель 554М, VIN - код НОМЕР_2 ), 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , залишити у власності відповідача.

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2023 року позов задоволено частково. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Chevrolet Lacetti NF 196», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Chevrolet Lacetti NF 196», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вантажного автомобіля ЗИЛ - ММЗ (модель 554М, VIN - код НОМЕР_2 ), 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вантажного автомобіля ЗИЛ - ММЗ (модель 554М, VIN - код НОМЕР_2 ), 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 . В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокатка Березовська І.А. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідач у судове засідання апеляційного суду не з`явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 2001 року, який був розірваний рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області 19 серпня 2021 року по справі №396/603/21 (а.с.32).

За період перебування у шлюбі в спільну сумісну власність сторонами набуто легковий автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF 196», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та вантажний автомобіль ЗИЛ - ММЗ (модель 554М, VIN - код НОМЕР_2 ), 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 (а.с.31).

Як убачається з інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС від 03 березня 2023 року №31/11-677 право власності на вказані вище легковий та вантажний автомобілі зареєстровано за відповідачем у 2008 році (а.с.64).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на майно, придбані ними легковий та вантажний автомобілі, належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 його частину.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду, виходячи з такого.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду зазначала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18).

Вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Наведений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22).

Стаття 372 ЦК України передбачає, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України.

Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У даній справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом за захистом свого порушеного права з метою поділу неподільних речей - автомобілів, що перебувають у спільній сумісній власності, бо набутий за час перебування у шлюбі з відповідачем та просила поділити спільне майно подружжя - автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF 196», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та вантажний автомобіль ЗИЛ - ММЗ (модель 554М, VIN - код НОМЕР_2 ), 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 . Суд, вирішуючи спір, застосував такий спосіб захисту прав, як визнання по 1/2 частині автомобілів за сторонами, що на думку апеляційного суду є неналежним способом захисту.

Згідно зі ст.183 ЦК неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати цільового призначення.

Враховуючи те, що автомобіль відноситися до категорії рухомого майна та безумовно є річчю неподільною, колегія суддів вважає недоцільним залишення автомобілів у власності сторін по частині, оскільки встановлення спільного режиму користування автомобілем неможливе, виходячи з того, що сторони припинили спільне проживання і ведення спільного побуту, їх стосунки на даний час є конфліктними і можуть розглядатись як такі, що унеможливлюють досягнення згоди з приводу користування спільним автомобілем.

Крім того, вирішуючи спір у такий спосіб, суд, у порушення ст.13 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, вийшов за межі позовних вимог і вирішив цей спір у спосіб, який позивачем заявлено не було.

Слід зазначити, що із зустрічними позовними вимогами щодо іншого порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, відповідач не звернувся.

Апеляційний суд приходить до висновку про те, що в даному випадку необхідно здійснити поділ спільного майна саме у такий спосіб, про який просить позивач, і за яким неподільна річ залишається одному з співвласників, враховуючи приблизно однакову вартість автомобілів станом на теперішній час - 4000 доларів США, що еквівалентно 160 000 грн, та про яку відповідач у суді першої інстанції не заперечував.

Такий поділ відповідатиме вимогам ч.2 ст.364 ЦК України та ч.2 ст.71 СК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (провадження №14-182цс2) вважала правильним висновок судів про те, що вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що внаслідок його виділення у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Крім того, у цій справі Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15. У тій справі Верховний Суд України виснував, що у разі, коли відповідач попередньо не вніс на депозитний рахунок суду кошти за частку позивача у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, а останню не можна поділити в натурі відповідно до часток, то треба визначити ідеальні частки співвласників у цьому майні без його реального поділу та залишити відповідне майно у спільній частковій власності.

Враховуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що належним способом захисту у цьому випадку буде визнання у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF 196», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , враховуючи ту обставину, що позивач має категорію на водіння лише легкового автомобіля, залишивши у власності ОСОБА_2 вантажний автомобіль ЗИЛ-ММЗ (модель 554М, VIN - код НОМЕР_2 ), 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , у якого автомобіль перебуває на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, які було сплачено за подання позовної заяви у розмірі 1600 грн та подання апеляційної скарги по справі у розмірі 2400 грн, а всього 4000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на легковий автомобіль марки «Chevrolet Lacetti NF 196», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , залишивши у власності ОСОБА_2 вантажний автомобіль ЗИЛ-ММЗ (модель 554М, VIN - код НОМЕР_2 ), 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

С.І. Мурашко