ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 637/737/20 Номер провадження 22-ц/814/1617/23Головуючий у 1-й інстанції Тордія Е.Н. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Кириченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_5 , про визнання правочину недійсним

В С Т А Н А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4 , суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_5 (далі по тексту СПД ФОП ОСОБА_5 ), ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.

В обгрунування позовних вимог зазначила , що її чоловік ОСОБА_4 з 2007 року є засновником та учасником товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ КАМІЛЛА» (даті по тексту ТОВ «ТД КАМІЛЛА») та має 40 % статутного капіталу.

В продовж 2007-2008 року статутний капітал ТОВ «ТД КАМІЛЛА» його засновниками було збільшено і на 19 вересня 2008 року становив 20 000 000.00 грн. При цьому частки учасників в статутному капіталі не змінились.

17 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі продажі частки в статутному капіталі ТОВ«ТД «КАМІЛЛА», посвідчений приватним нотаріусом Насобіною Г.О. та зареєстрований в реєстрі № 1491( далі по тексту Договір).

При цьому вказує , що 17 грудня 2014 року ОСОБА_2 письмово повідомив ОСОБА_4 про те , що враховуючи існуючу взаємну заборгованість один перед одним , а саме: ОСОБА_2 має непогашену заборгованість перед ОСОБА_4 в сумі 21 435 721.92 грн., ОСОБА_4 має заборгованість перед ОСОБА_2 в сумі 8 000 000.00 грн. вважає, що враховуючи продаж ОСОБА_2 своєї частки в сумі 8 000 000.00 грн. можливим зарахувати однорідні зустрічні вимоги , при цьому заборгованість ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 вважається відсутньою.

Не зважаючи на вказану заяву ,05 травня 2015 року між ОСОБА_2 та СПД-ФОП ОСОБА_5 був укладений нотаріально посвідчений Договір про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року та про зміну первісного кредитора на нового . Договір зареєстрований приватним нотаріусом Київського Міського нотаріального округу Задніпряним О.М. та внесений у реєстр за №330.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 свідомо не повідомив ОСОБА_6 про заяву щодо зарахування однорідних вимог,що призвели до порушення її прав як співвласника майна. На підставі наданих суду доказів просить визнати недійсний вищевказаний договір, здійснити розподіл судових витрат.

ОСОБА_5 проти позовних вимог ОСОБА_3 заперечував у повному обсязі, прохав у задоволення вимог відмовити. Надав відзив на позов , в подальшому прохав розглядати справу за своєю відсутністю. В наданому суду відзиву на позов зазначив, що 17 грудня 2014 року ОСОБА_2 продав належну йому частку у статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА» ОСОБА_4 , який мав за неї сплатити згідно п.6 Договору протягом 60 днів, але цього не зробив.

05 травня 2014 року між ним та ОСОБА_2 підписано Договір про відступлення права вимоги за договором купівлі продажі частки у статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року та про зміну первісного кредитора новим.

Заявою вимогою (повідомленням) від 05 травня 2015 року він сповістив ОСОБА_4 про невиконання зобов`язань в частині перерахування коштів за Договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА».

На підставі діючого законодавства ОСОБА_4 зобов`язувався грошові кошти в розмірі 8 000 000 грн. основного боргу з нарахованими процентами, враховуючи індекс інфляції, - перерахувати на рахунок нового кредитора - ФОП ОСОБА_5 в термін, що не перевищує - 3-х днів.

Повідомленням від 06 травня 2015 року ОСОБА_2 було сповіщено ОСОБА_4 про укладений договір про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «Камілла» від 17 грудня 2014 року та про зміну первісного кредитора на нового.

Також було проінформовано, що ОСОБА_2 було надано майнову поруку за виконання боржником грошового зобов`язання визначеного в п.6 ч.2 основного договору в розмірі 20 000 грн.

Згідно з п.2.1 Договору про відступлення права вимоги за передане право вимоги до боржника за основним договором, новий кредитор сплачує первісному кредитору грошову плату в розмірі 1000 грн., яку новий кредитор оплачує до моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Факт підписання та нотаріального посвідчення цього договору підтверджує повну оплату новим кредитором за передане йому право вимоги від первісного кредитора.

Повідомлено, що боржник ОСОБА_4 зобов`язувався сплатити борг протягом 3-х днів шляхом переведення грошових коштів на рахунок нового кредитора, а також повідомлено, що первісним кредитором було надано майнову поруку новому кредитору за виконання Боржником грошового зобов`язання в розмірі 20 000грн.

ОСОБА_4 грошового зобов`язання щодо розрахунку за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014року в термін 3-х днів не здійснив.

12 травня 2015 року новим кредитором СПД-ФОП ОСОБА_5 було направлено вимогу ОСОБА_4 про невиконання простроченого грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД«КАМІЛЛА».

Проте, ОСОБА_4 не виконав належним чином своїх договірних зобов`язань у встановлені строки.

У травні 2015 року СПД ФОП ОСОБА_5 звернувся з позовом до Макарівського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В свою чергу 13 листопада 2015 року представником ОСОБА_4 було подано зустрічну позовну заяву до СПД ФОП ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в якій ставилися вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року та про відмову у задоволенні позовних вимог СПД ФОП ОСОБА_5 .

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 13 листопада 2015 року у справі № 370/1226/15-ц зустрічний позов ОСОБА_4 прийнято до спільного розгляду із первісним позовом.

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась з зустрічною позовною заявою до СПД ФОП ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області суду від 31 серпня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 було прийнято та об`єднано в одне провадження за первісним позовом СПД ФОП ОСОБА_5 та за зустрічним позовом ОСОБА_4 ..

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 5 вересня 2016 року позовні вимоги СПД ФОП ОСОБА_5 задоволені.

В задоволені зустріч позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 5 вересня 2016 року в частині стягнення грошових коштів було скасовано, постановлено нове, яким вимоги СПД ФОП ОСОБА_5 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь СПД ФОП ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 20 000 грн., як невиконання зобов`язань за договором поруки.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь СПД ФОП ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн. як невиконане зобов`язання за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за Договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 05 травня 2015 року .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь СПД ФОП ОСОБА_5 як відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4 192 000 грн. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь СПД ФОП ОСОБА_5 3% процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн. 39 коп. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року .

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь СПД ФОП ОСОБА_5 по 1841.61 гривень, з кожного, судових витрат.

У задоволенні позовних вимог СПД ФОП ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, відмовлено.

В решті рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року, залишено без змін.

Вищевказане рішення Макарівського районного суд Київської області та рішення апеляційного суду Київської області постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року залишено без змін.

У відзиві також зазначено, що посилання на заяву від 17 грудня 2014 року про зарахування однорідних зустрічних вимог є неналежним та недопустимим доказом, виходячи з того ,що при укладанні договору купівлі продажу частки у статутному капіталі ,який був нотаріально посвідчений,така умова договору не викладалась,навпаки за умови договору купівлі-продажу чітко передбачений обов`язок покупця сплатити певну грошову суму,а не вчинити зарахування однорідних зустрічних вимог. Також зазначила,що протягом 5 років вказана заява не була предметом у жодній судовий справі, що ставить під сумнів її справжню природу виникнення. Після передачі права вимоги і надсилання повідомлення про зміну первісного кредитора ОСОБА_4 мав сповістити нового кредитора про існування заяви згідно якої ОСОБА_4 не має боргу перед ОСОБА_2 але цього зроблено не було. Також зазначив ,що посилання ОСОБА_3 на порушення її прав як співвласника майна є безпідставними враховуючі попередні рішення апеляційного суду Київської області, а також постанови Верховного Суду.

ОСОБА_2 проти позовних вимог ОСОБА_3 заперечував у повному обсязі просив у задоволення вимог відмовити. Під час проведення підготовчого засідання 02 листопада 2020 року надав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 , третя особа: суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину заяви , від 17 грудня 2014 року про зарахування однорідних зустрічних вимог. В подальшому розгляд справи просив проводити за своєю відсутністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначив , що дійсно 17 грудня 2014 року продав належну йому частку у статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА» ОСОБА_4 ,який мав за неї сплатити 8 000 000.00 грн. протягом 60 днів з часу укладання договору. Під час укладання договору купівлі продажі дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_2 , ОСОБА_8 надали письмові нотаріальні згоди на укладання договору купівлі продажу.

За п.6 Договору ОСОБА_4 зобов`язався сплатити кошти протягом 60 днів. ОСОБА_4 40% частки статутного капіталу ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» за собою були зареєстровані одразу, однак грошові кошти в встановлений термін сплачені не були. Тому 5 травня 2015 року між ним та СПД ФОП ОСОБА_5 був укладений договорі про відступлення права вимоги за договором купівлі - продажу частку у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року та про заміну первісного кредитора новим, який був зареєстрований за № 330.

Зазначає , що між ним та ОСОБА_4 17 грудня 2014 року не укладено жодних заяв про зарахування однорідних зустрічних вимог. Вказує , що ця заява є підробкою та ніколи не існувала. Існування заборгованості яку нібито сплачував ОСОБА_4 є вигаданою та неправдивою. Законодавством передбачено ,що однорідні зустрічні вимогу не можуть бути зараховані , у разі спливу позовної давності. Виходячи з відомостей заяви в період з 17 грудня 2011 року по 6 березня 2013 року сума зарахувань складає 2 566 536.00 грн. інші періоди знаходяться поза строками позовної давності, а отже не могли бути предметом зустрічних зарахувань. Після укладання договору про відступлення права вимоги СПД ФОП ОСОБА_5 надсилав відповідні повідомлення ОСОБА_4 , ОСОБА_3 але будь-яких посилань щодо існування такої заяви останніми не повідомлялось . Таким чином станом на 17 грудня 2014 року заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог не існувало. Також, при укладанні договору купівлі продажу , який був нотаріально посвідчений такі умови не погоджувались, договір чітко передбачав обов`язок покупця ОСОБА_4 сплатити ОСОБА_2 за придбаний товар певну грошову суму, а не вчинити зарахування однорідних вимог.

Окрім того вважає,що зарахування однорідних зустрічних вимог між фізичними особами взагалі не передбачені Цивільним кодексом України. Такі зарахування стосуються лише господарських відносин . Представлені докази : висновки експертизи та протоколи допиту свідків , які добуті в рамках кримінального провадження, яке розслідується Білоцерківським РВП вважає недопустимими та не належними в рамках цієї справи.

Враховуючи,відсутність станом на 17 грудня 2014 року оригіналу заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог,волевиявлення його,як учасника угоди щодо її укладання,не відповідність відомостей які вказані в заяві,беручи до уваги що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 користуючись цією заявою дискредитує його добросовісну та чесну поведінку вважає ,що його права грубо порушено підлягає захисту шляхом визнання недійсним з моменту укладання правочину - заяви від 17 грудня 2014 року про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог

12 січня 2021 року зустрічна позовна заява ОСОБА_2 прийнята до розгляду з первісним позовом.

Представник ОСОБА_3 проти задоволення зустрічної позовної заяви заперечував , вказував на її не обґрунтованість та вважав її такою, що не підлягає задоволенню.

ОСОБА_4 проти вимог зустрічної позовної заяви заперечував, просив в її задоволенні відмовити. Пізніше надав заяву про застосування строків позовної давності, а також вважає, що в цивільному провадженні така заява розглядатися не може. В подальшому розгляд справи прохав проводити за його відсутності.

СПД ФОП ОСОБА_5 вимоги зустрічної позовної заяви підтримав та просив її задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним залишено без задоволення.

Провадження за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину заяви від 17 грудня 2014 року про зарахування однорідних зустрічних вимог - закрите.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 . Скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині закриття провадження за зустрічним позовом.

Апелянт вважає, що суд вирішив питання про закриття провадження у непередбачений ЦПК України спосіб , рішення не містить ґрунтовних мотивів з яких виходив суд закриваючи провадження по справі .

Скаржник наголошує, що зустрічний позов не був розглянутий по суті , що є порушенням прав ОСОБА_2 на справедливий суд.

Також ОСОБА_2 вказує, що заява від 17.12.2014 року суперечить вимогам, з яким Цивільний кодекс пов`язує можливість зарахування однорідних зустрічних вимог.

ОСОБА_2 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2021 року в частині закриття провадження за зустрічним позовом ОСОБА_2 , та ухвалити у відповідній частині нове , про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

В іншій частині оскаржуване рішення просить залишити без змін.

Також рішення оскаржила ОСОБА_3 . Свою скаргу вона обґрунтовує тим , що рішення в частині висновку щодо нікчемності заяви про зарахування однорідних зустрічних вимог є незаконним та необґрунтованим , прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права а також з неповним з`ясуванням обставин що мають значення для справи .

Апелянт вказує, що районним судом не було надано належної оцінки тим обставинам, що порушується її право спільної сумісної власності .

Судом не надано жодної оцінки стосовно порушення чи відсутності порушення прав спільної сумісної власності ОСОБА_3 на транспортний засіб INFINITI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на квартиру АДРЕСА_1 , а також на інше майно , що перебуває у спільній сумісній власності на яке приватним виконавцем Клименком О.О. було накладено арешт.

ОСОБА_3 просить рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 26 серпня 2021 року скасувати , ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі та закрити провадження за зустрічним позовом у зв`язку із тим, що вказаний позов підлягає розгулу за правилами господарського судочинства.

Представником ОСОБА_3 , адвокатом Артюховим Д.С. було надано додаткові пояснення , в яких останній просив урахувати викладене в поясненнях під час розгляду справи.

Також додаткові пояснення надійшли і від ОСОБА_5 , у яких він просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі, та відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

10 квітня 2007 року загальними зборами ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» до складу яких входило чотири учасники: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , було утворено юридичну особу ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» та затверджено статутний капітал з наступними частками: ОСОБА_4 400 000.00 грн., що становить 40 % статутного капіталу ТОВ «ТД «КАМІЛЛА»; ОСОБА_2 400 000.00 грн., що становить 40 % статутного капіталу ТОВ «ТД «КАМІЛЛА»; ОСОБА_10 100 000.00 грн., що становить 10 % Статутного капіталу ТОВ «ТД «КАМІЛЛА»; ОСОБА_9 - 100 000.00 грн., що становить 10 % статутного капіталу.

12 вересня 2007 року проколом загальних зборів ТОВ «ТД«КАМІЛЛА» №12-09/2007 збільшено статутний капітал ТОВ «ТД«КАМІЛЛА» до 3 000 000.00грн.з наступним дольовими частинами: ОСОБА_4 -1 200 000,00грн.; ОСОБА_2 1 200 000.00 грн., ОСОБА_10 - 300 000,00 грн.; ОСОБА_9 - 300 000,00. При цьому, відсоткове частки учасників в статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» не змінились.

13 вересня 2007 року державним реєстратором Котельною О. Є. проведено державну реєстрацію змін до установчих документів за № 1019860.

Протоколом загальних зборів ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» № 17-01/2008 від 17 січня 2008 року збільшено статутний капітал ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» до 10 000 000.00 грн. з наступними дольовими частинами: ОСОБА_4 - 4 000 000,00 грн.; ОСОБА_2 - 4 000 000,00 грн.; ОСОБА_10 - 1 000 000,00 грн.; ОСОБА_9 - 1 000 000,00 грн. Відсоткові частки учасників в статутному капіталі ТОВ «ТД«КАМІЛЛА» також залишились незмінними.

31 січня 2008 року державним реєстратором Голосіївської районної адміністрації у м. Києві, проведено державну реєстрацію змін до установчих документів за № 2019860

19 вересня 2008 року протоколом загальних зборів ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» № 19-09/2008 від збільшено статутний капітал ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» до 20 000 000,00 грн. з наступними дольовими частинами: ОСОБА_4 - 8 000 000, 00 грн.; ОСОБА_2 - 8 000 000,00 грн.; ОСОБА_10 - 2 000 000,00 грн.; ОСОБА_9 -2 000 000,00 грн.

При цьому, відсоткове частки учасників в статутному капіталі ТОВ«ТД«КАМІЛЛА» не змінились.

23 вересня 2008 року Державним реєстратором Голосіївської районної адміністрації у м. Києві, проведено державну реєстрацію змін до установчих документів за № 301960.

17 грудня 2014 року загальними зборами ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» було прийнято рішення, оформлене протоколом № 02-12/2014, про задоволення заяви одного з учасників ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» - ОСОБА_2 про вихід зі складу учасників ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» та передачу його частки в статутному капіталі, що становить 40 % у розмірі 8 000 000,00 грн. на користь ОСОБА_4

17 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений Договір купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА», посвідчений приватним нотаріусом міського нотаріального округу Насобіною Г.О. та зареєстрований в реєстрі за номером 1491.

Згідно з п.1 Договору, ОСОБА_2 передав належну йому частку у статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА» у розмірі 40% ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 прийняв вищевказану частку у власність, та сплачує за неї грошову суму в розмірі, в порядку та на умовах викладених у Договорі.

Право власності «Продавця» на частку у статутному капіталі підтверджується Статутом Товариства (п.3 Договору).

Відповідно до п. 6 Договору купівлі-продажу частки у статутному фонді від 17 грудня 2014 року вартість відчужуваної частки у статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА» у розмірі 40 % становить 8 000 000 грн.

Продаж вищезазначеної частки у статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА» у розмірі 40 %, вчинено за 8 000 000 грн, які ОСОБА_4 зобов`язується сплатити ОСОБА_2 протягом 60 календарних днів з моменту укладання та підписання цього Договору, а ОСОБА_2 зобов`язується прийняти вищевказані грошові кошти, про що свідчать підписи на останній сторінці цього договору.

Свідоцтвом ТОВ «ТД КАМІЛЛА » від 17 грудня 2014 року підтверджується, що частка учасника сформована у повному обсязі та дорівнює 40%, що становить 8 000 000 грн. Зобов`язання перед ТОВ «ТД КАМІЛЛА » ОСОБА_2 щодо належної йому частки виконав у повному обсязі.

14 січня 2015 року реєстраційною дією № 2019860 ОСОБА_4 здійснив переведення на себе частки статутного капіталу ТОВ «ТД КАМІЛЛА» у розмірі 40 %.

05 травня 2015 року між ОСОБА_2 та СПД - ФОП ОСОБА_5 був укладений нотаріально посвідчений Договір про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року та про зміну первісного кредитора на нового зареєстрований за номером 330.

ОСОБА_2 заявою вимогою (повідомленням) від 05 травня 2015 року сповістив ОСОБА_4 про невиконання зобов`язань в частині перерахування коштів за договором купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА».

На підставі ст.509-518,526,530,536,625 Цивільного кодексу України ОСОБА_4 зобов`язувався грошові кошти в розмірі 8 000 000 грн. основного боргу з нарахованими процентами, враховуючи індекс інфляції, - перерахувати на рахунок нового кредитора - ФОП ОСОБА_5 в термін, що не перевищує - 3-х днів.

Повідомленням від 06 травня 2015 року ОСОБА_2 було сповіщено ОСОБА_4 про укладений договір про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014року та про зміну первісного кредитора на нового.

Окрім того, було проінформовано, що ОСОБА_2 було надано майнову поруку за виконання Боржником грошового зобов`язання визначеного в п.6 ч.2 основного договору в розмірі 20 000 грн.

Згідно з п.2.1 договору про відступлення права вимоги за передане право вимоги до боржника за основним договором, новий кредитор сплачує первісному кредитору грошову плату в розмірі 1000 грн., яку новий кредитор оплачує до моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Факт підписання та нотаріального посвідчення цього договору підтверджує повну оплату новим кредитором за передане йому право вимоги від первісного кредитора.

ОСОБА_4 був повідомлений, що боржник зобов`язувався сплатити борг протягом 3-х днів шляхом переведення грошових коштів на рахунок нового кредитора, а також повідомлено, що первісним кредитором було надано майнову поруку новому кредитору за виконання боржником грошового зобов`язання в розмірі 20 000грн.

В зазначений термін ОСОБА_4 грошового зобов`язання щодо розрахунку за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року не здійснив .

12 травня 2015 року новим кредитором СПД-ФОП ОСОБА_5 було направлено вимогу ОСОБА_4 про невиконання простроченого грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД КАМІЛЛА». ОСОБА_4 належним чином своїх договірних зобов`язань у встановлені строки не виконав.

Відповідно до п. 11, 19 Договору купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року, сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, передбачених цим договором. Спори, що виникають при невиконанні цього договору, вирішуються у судовому порядку.

У травні 2015 року СПД ФОП ОСОБА_5 звернувся з позовом до Макарівського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В свою чергу 13 листопада 2015 року представником було подано зустрічну позовну заяву до СПД ФОП ОСОБА_5 , ОСОБА_2 в якій ставилися вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД Камілла» від 17 грудня 2014 року та про відмову у задоволенні позовних вимог СПД ФОП ОСОБА_5 .

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулась з зустрічною позовною заявою до

СПД ФОП ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі продажу частки у статутному фонді ТОВ «ТД Камілла» від 17 грудня 2014 року.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 5 вересня 2016 року позовні вимоги СПД ФОП ОСОБА_5 задоволені.

В задоволені зустріч позовних вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись в рішенням першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 5 вересня 2016 року в частині стягнення грошових коштів було скасовано, постановлено нове яким вимоги СПД ФОП ОСОБА_5 задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь СПД ФОП ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 20 000 грн., як невиконання зобов`язань за договором поруки.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь СПД ФОП ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 7 980 000 грн. як невиконане зобов`язання за Договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «Камілла» від 05 травня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь СПД ФОП ОСОБА_5 як відшкодування збитків від інфляції в розмірі 4 192 000 грн. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за Договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь СПД ФОП ОСОБА_5 3% процентів річних від простроченої суми, що становить 370 189 грн. 39 коп. за час прострочення після спливу 60 календарних днів з моменту вчинення правочину за Договором купівлі - продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року .

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь СПД ФОП ОСОБА_5 по 1841.61 гривень, з кожного, судових витрат.

У задоволенні позовних вимог СПД ФОП ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, відмовлено.

В решті рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року, залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2017 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду України від 31 травня 2017 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року рішення Макарівського районного суду Київської області та ухвала Апеляційного суду Київської області від 15 листопада 2016 року залишені без змін.

Отже, як встановлено спір між сторонами виник між учасниками господарського товариства ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» , учасник якого вийшов із даного товариства та продав свою частку в даному господарському товаристві і який уступив своє право вимоги СПД ФОП ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_4 який набув частку в цьому ж товаристві, та при цьому збільшив свої корпоративні права у сфері керування вказаним товариством.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, такі складові як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна і суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена у статті 20 ГПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 916/2791/16 (провадження № 12-141гс18) зроблено висновки про те, що спір є підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі правової норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми права, що безпосередньо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Тож, з урахуванням застосування висновків Великої Палати Верховного Суду зроблених , у постановах від 13 лютого 2019 року у справі № 756/10182/16-ц (провадження № 14-528цс18), від 18 грудня 2018 року у справі № 911/1437/17 (провадження № 12-226 гс 18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 331/2533/17(провадження № 14-315 цс 18), щодо господарської юрисдикції спорів щодо цивільно-правових договорів, які стосуються розпорядження корпоративними правами, апеляційний суд погоджується , що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Крім того, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду щодо критерію розмежування належної юрисдикції спорів, що випливають з односторонніх правочинів про зарахування зустрічних однорідних вимог (коли такі вимоги виникають на підставі зобов`язань, спори щодо яких підлягають розгляду за правилами різного виду судочинства) висловлено думку, що визначення юрисдикції такого спору відбувається відповідно до того виду судочинства, в порядку якого підлягають розгляду спори щодо зобов`язань, на підставі яких виникла вимога у сторони, яка заявила про зарахування зустрічних однорідних вимог.

А отже , колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення у відповідній частині про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_5 про визнання недійсним правочину заяви від 17 грудня 2014 року про зарахування однорідних зустрічних вимог .

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, апеляційний суд приходить до слідуючого висновку.

За правилами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що має право вимагати визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 05 травня 2015 року , оскільки між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір про зарахування однорідних зустрічних вимог , а існування договору про відступлення права вимоги впливає на її майнові права.

За змістом ст. 113 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про господарські товариства», товариство з обмеженою відповідальністю належить до господарських товариств. Господарські товариства можуть набувати майнових та особистих немайнових прав.

Згідно зі ст. 115 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства» господарське товариство є власником: майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.

Грошова оцінка вкладу учасника господарського товариства здійснюється за згодою учасників товариства, а у випадках, встановлених законом, вона підлягає незалежній експертній перевірці.

Висновок щодо застосування зазначених норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 у справі № 6-38цс15, відповідно до якого грошові кошти, внесені одним з подружжя, який є учасником господарського товариства, у статутний капітал цього товариства за рахунок спільних коштів подружжя, стають власністю цього товариства, а право іншого з подружжя на спільні кошти трансформується в інший об`єкт - право вимоги на виплату частини вартості такого внеску. При цьому, одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання.

Отже, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

Аналогічного висновку Верховний Суд України дійшов у справі № 6-79цс13 (постанова від 02.10.2013) та у справі № 6-61цс13 (постанова від 03.07.2013), а також Верховний Суд у справі № 161/19023/17 провадження № 61-16823св19 (постанова від 11.03.2020).

Проте ОСОБА_3 відповідних вимог не заявляла , натомість її позов стосується визнання недійсним договору , який не впливає на її права .

Вказана обставина підтверджується також тим, що рішенням апеляційного суду Київської області від 24 листопада 2017 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 вересня 2016 року в частині стягнення грошових коштів було скасовано, постановлено нове , яким вимоги СПД ФОП ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь СПД ФОП ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 20 000,00 грн., як невиконання за договором поруки. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь СПД ФОП ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 7 980 000, 00 грн. як невиконане зобов`язання за договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ТД «КАМІЛЛА» від 17 грудня 2014 року та договору про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «КАМІЛЛА» від 05 травня 2015 року. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь СПД ФОП ОСОБА_5 інфляційні витрати 4 192 000,00 грн. , та три відсотки річних 370 189,39 грн. У задоволенні позовних вимог СПД ФОП ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовлено. ( постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 квітня 2018 року рішення залишено без змін)

У зв`язку з зазначеним, та керуючись ст. 263 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_3 не доведено порушення її прав наявністю договору про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «Торговий дім «КАМІЛЛА» від 05 травня 2015 року, відтак вірними є висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Таким чином доводи, наведені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 та закриття провадження за позовом ОСОБА_2 ..

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, а отже оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 представника ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Харківської області від 26 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А. Лобов