Справа № 683/2750/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

з участю: позивачки ОСОБА_1 та її представника

адвоката Кравчука В.М.

представника відповідача ОСОБА_2

адвоката Грицая Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/2750/21, 2/683/34/2023 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 і, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.85-88), просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її та відповідача у період з січня 2015 року по травень 2021 року включно, визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_2 набуті за час спільного проживання без реєстрації шлюбу транспортні засоби:

- причіп ГКБ 8350, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,

- автомобіль КІА Sportage, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ,

- автомобіль Renault Magnum, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ,

- причіп Samro SR 334, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ,

а також стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 частки спільного сумісного майна, що складається із вищезазначених транспортних засобів, замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, вказує, що з 03 липня 2000 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 20 лютого 2013 року було розірвано. У 2015 році вони з відповідачем помирились та знову почали проживати разом однією сім`єю, однак, без реєстрації шлюбу. Зазначає, що вони проживали по АДРЕСА_1 , де вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, відносились один до одного як чоловік та дружина, мали спільний сімейний бюджет, разом виховували їх спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто між ними склались усталені відносини, які притаманні подружжю.

Під час спільного проживання ОСОБА_2 здійснював надання транспортних послуг вантажним автомобілем, який вони придбали за спільні кошти, займався обробітком землі та роботою по господарству. Вона ж працювала вчителем та займалась домашнім побутом, також постійно допомагала відповідачу у наданні ним послуг з вантажних перевезень та обробітку землі. Крім того, вони спільно із відповідачем займались обробітком земельних ділянок, які належали її матері ОСОБА_4 , бабі ОСОБА_5 та безпосередньо їй, вирощували на цих землях сільськогосподарські культури, які реалізовували. Усі кошти, які були ними спільно зароблені, а також її заробітна плата вкладались у спільний сімейний бюджет. Крім того, вони щороку разом із відповідачем та їх донькою спільно відпочивали, святкували разом усі свята.

Наприкінці травня 2021 року вони з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини та стали проживати окремо. Після цього вона звернулась до ОСОБА_2 з вимогою про поділ спільно нажитого майна, на що отримала відмову.

Вказує, що за період спільного проживання з січня 2015 року по травень 2021 року ними за спільні кошти було придбано причіп ГКБ 8350, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль КІА Sportage, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль Renault Magnum, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та причіп Samro SR 334, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 .

Вказані транспортні засоби зареєстровані на ім`я відповідача, який після припинення спільного проживання відчужив їх на користь третіх осіб.

Оскільки вказані транспортні засоби є їх спільною сумісною власністю і вона не надавала своєї згоди на відчуження транспортних засобів, придбаних за їх спільні кошти, тому вважає, що має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частки цього майна.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2021 року за заявою ОСОБА_1 , поданою до подачі позову, накладено арешт на автомобіль ВАЗ 21053, 1992 року випуску, д.н.з НОМЕР_5 , та причіп ГКБ 8350, 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 жовтня 2021 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 19 травня 2022 року у даній справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, в зв`язку з чим провадження у справі було зупинено.

23 березня 2023 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області провадження у даній справі було відновлено та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 травня 2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що з 2000 по 2013 рік перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Оскільки у них є спільна донька ОСОБА_6 , то в січні 2015 року вони із відповідачем знову зійшлись та почали проживати як одна сім`я. Вказує, що вони вели спільне господарство, займались обробітком земель, на яких вирощували сільськогосподарські культури, які реалізовували. Кошти від реалізації вирощеної продукції вкладали у добрива та техніку, а решту коштів використовували для забезпечення умов проживання. У 2018 році вони спільно купили автомобіль марки «КІА Sportage» за 10000 доларів США, який оформили на відповідача. Однак цей автомобіль був придбаний для неї, ОСОБА_2 видав на її ім`я довіреність на право користування цим автомобілем і вона на цьому автомобілі їздила. Також у 2018 році вони придбали причіп до автомобіля марки «КАМАЗ», однак його вартість вона не пам`ятає, а у 2020 році за 6000 доларів США вони придбали автомобіль марки «Renault Magnum» разом із причепом, які оформили на відповідача. Зазначає, для прикладу, що у 2020 році від продажу сої вони отримали дохід в сумі 15000 доларів США. Відповідач сам займався продажем вирощеного зерна і приносив кошти додому, де вони зберігались в одному місці, це були їх спільні кошти, якими вони спільно розпоряджались. Вказує, що коли вони у 2015 році сходились, то відповідач не повідомляв їй про наявність будь-яких особистих коштів, а також між ними не було жодних домовленостей щодо ведення окремого бюджету.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Кравчук В.М. підтримав позицію позивачки та просить задоволити позов з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що з 2000 року до 2013 року перебував із позивачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Після розірвання шлюбу він поїхав на заробітки до росії, звідки привіз 10000 доларів США, які передав на зберігання своєму другу ОСОБА_7 . З початку 2015 року вони з ОСОБА_1 знов почали проживати разом однією сім`єю, однак, спільних коштів у них не було. У цей період він офіційно працював, а також займався вирощуванням сільськогосподарських культур на земельних

ділянках, які належали позивачці та її родичам, однак, за це він їм сплачував орендну плату. Кошти від продажу урожаю він позивачці не надавав, а за них він робив ремонт у будинку за місцем їх проживання по АДРЕСА_1 . Вказує, що між ним і позивачкою була домовленість, що усі зароблені кошти, окрім зарплати, він витрачає сам. При цьому, ОСОБА_2 визнав факт проживання із позивачкою однією сім`єю як чоловіка та жінки з січня 2015 року по травень 2021 року включно. Щодо придбання транспортних засобів, що є предметом спору, то пояснив, що автомобіль марки «КІА Sportage» він придбав у 2018 році за свої особисті кошти в сумі 9500 доларів США, які він заробив у росії. Причіп ГКБ він також придбав у 2018 році за 1800 доларів США, які були його особистими коштами, отриманими від здійснення перевезень автомобілем КАМАЗ. Автомобіль Renault Magnum та причіп Samro SR 334 він купив у 2020 році за кошти, які він отримав від продажу зерна та від перевезень автомобілем КАМАЗ. Вказує, що хоча й проживав із позивачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак, вона не приймала участі у його заробітках, усі транспортні засоби придбані за його особисті кошти та є його особистою власністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Грицай Л.М. просить у задоволенні позову відмовити. Просить врахувати, що відповідач визнає факт проживання із позивачкою однією сім`єю з січня 2015 року по травень 2021 року включно, однак, без ведення спільного господарства. Будь-яких грошових коштів ОСОБА_2 у спільний бюджет не надавав, а зароблені ним кошти були його особистими і саме за них він купував транспортні засоби, які також реєстрував на своє ім`я. Він надавав позивачці кошти на продукти, одяг, поїздки, побутові речі, на ремонт будинку, у якому вони проживали. Автомобіль марки «КІА Sportage» ОСОБА_2 придбав для себе, а довіреність на ім`я позивачки надавав для того, щоб вона пройшла техогляд вказаного автомобіля. Вказує, що цей автомобіль використовувався в інтересах їх сім`ї, однак, решту автомобілів він використовував для вирощування сільськогосподарських культур, від продажу яких отримував дохід, який є його особистою власністю.

Також у визначений судом строк відповідач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Грицая Л.М. подав відзив, у якому виклав свої заперечення, аналогічні тим поясненням, які він надавав у судовому засіданні.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що з 03 липня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2013 року розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_8 .

З січня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 примирились та почали знову проживати разом без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 .

Наприкінці травня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинили спільне проживання та стали проживати окремо.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (ч.ч. 1-2 ст. 21 СК України).

Згідно з п.3 ч.1.ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу «Право спільної сумісної власності подружжя».

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц при вирішенні питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3,74 СК України).

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 521/21655/19.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.07.2020 року (справа № 524/10054/16), від 07.12.2020 року (справа № 295/14208/18-ц) належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва

про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала, що з 03 липня 2000 року по 20 лютого 2013 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу вони із відповідачем стали проживати окремо. У січні 2015 року вони помирились та стали проживати разом однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу до травня 2021 року. У цей період вони жили як чоловік і жінка в одному будинку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та спільний побут, разом виховували доньку ОСОБА_6 , заробляли кошти, які спільно витрачали на потреби сім`ї.

Відповідач ОСОБА_2 у поданому до суду відзиві, а також під час особистих пояснень у суді визнав факт свого проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з січня 2015 року по травень 2021 року включно. Однак заперечив факт ведення із позивачкою спільного господарства та спільного бюджету у цей період. Вказував, що кожен із них мав власні кошти, які використовував одноособово на власний розсуд.

Незважаючи на такі твердження відповідача, факт проживання сторін однією сім`єю саме як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з січня 2015 року по травень 2021 року підтверджується наданими позивачкою фотосвітлинами за період з липня 2016 року по липень 2020 року, на яких зафіксовані моменти їх спільних подорожей та святкових подій (а.с.12-18).

Про наявність між сторонами спільного бюджету свідчить той факт, що 21 липня 2020 року ОСОБА_2 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Вакарєвою О.В., зареєстровану в реєстрі за №1014, якою уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси перед третіми фізичним та юридичними особами з усіх питань, що стосуються експлуатації, технічного обслуговування, страхування належного йому автомобіля марки «КІА Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в тому числі одержувати страхове відшкодування, у разі пошкодження автомобіля третіми особами (а.с.19).

Крім того, про факт спільного обробітку земельних ділянок, вирощування сільськогосподарських культур, їх продаж та внесення коштів у спільний бюджет свідчить розписка ОСОБА_1 від 05 жовтня 2021 року, надана нею відповідачу після припинення спільного проживання, у якій вона підтвердила, що отримала від ОСОБА_2 3200 доларів США за сою в якості 50% від прибутку (а.с.35).

Як пояснила позивачка, навесні 2021 року вони із відповідачем за спільні сімейні кошти засіяли поле соєю, однак, наприкінці травня 2021 року припинили спільне проживання, тому половину коштів за зібраний урожай у жовтні 2021 року відповідач їй віддав.

Зміст цієї розписки спростовує твердження ОСОБА_2 про те, що всі кошти, отримані від реалізації вирощеної продукції належали йому особисто і будь-якої участі у вирощування продукції ОСОБА_1 не приймала.

На підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю позивачка, крім інших доказів, посилалася на показання свідків.

Так, допитана в якості свідка донька сторін ОСОБА_8 показала, що батьки після розірвання шлюбу помирились і з січня 2015 року почали знову проживати однією сім`єю по АДРЕСА_1 . Вказує, що у батьків була окрема кімната, де вони проживали. ОСОБА_1 працювала в школі, вела домашнє господарство, готувала їжу. ОСОБА_2 також ходив на роботу та виконував вдома усю господарську роботу. Вказує, що всі зароблені кошти батько і мама приносили додому і у них був спільний бюджет, бо вона знала, де саме вони зберігають гроші. Вказує, що всі значні покупки батьки здійснювали спільно. Так, пам`ятає, що перед 8 березня у 2018 році вони усі разом обирали, який легковий автомобіль краще купити і вибрали автомобіль «КІА Sportage», за яким в подальшому їздив батько разом із своїм братом. Коли

купували фуру з причепом, то пам`ятає, як батько розповідав мамі, що є хороша недорога фура з причепом і, що він хоче її купити, на що мама дала згоду, сказавши, що якщо вона йому потрібна, то нехай купує. Також повідомила, що батько щороку засівав земельні ділянки, які належать її мамі та бабусям, продавав вирощене зерно, а гроші приносив додому та давав їх мамі.

Свідок ОСОБА_4 , яка є матір`ю позивачки, в судовому засіданні показала, що після розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знову зійшлись і з січня 2015 року почали проживати разом в будинку по АДРЕСА_1 . Вона також проживала разом із ними у цьому будинку. Вказує, що донька із відповідачем проживали як чоловік та жінка, вели спільне господарство, обробляли город, обоє працювали, спільно відпочивали, виховували доньку. Також підтвердила, що ОСОБА_2 обробляв належні їй та матері ОСОБА_5 земельні ділянки, отримані кошти від реалізації продукції він віддавав для ОСОБА_1 . За ці кошти вони купували все необхідне для себе, для дитини, в тому числі і транспортні засоби, за ці кошти також зробили у будинку ремонт. Оскільки усі кошти йшли в сімейний бюджет, то орендну плату вона ніколи не вимагала. Пам`ятає, як усією сім`єю вибирали легковий автомобіль, здали зерно і на отримані кошти купили автомобіль «КІА Sportage» за 9500 доларів США в м. Києві. Пізніше донька з відповідачем купили також фуру з причепом за 6000 доларів США. Вказує, що кошти, які заробляв ОСОБА_2 , він витрачав на сім`ю. У липні 2021 року донька з відповідачем уже не проживали разом, однак, перед тим навесні за спільні кошти вони засіяли поле соєю, а тому у жовтні 2021 року ОСОБА_2 повернув половину коштів за зібраний урожай сої.

Свідок ОСОБА_9 , яка є сусідкою позивачки, показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, однак розлучились, а потім знову зійшлись та почали проживати як одна сім`я. Оскільки вона живе по сусідству, то бачила, як вони спільно працювали на городі, по господарству, ОСОБА_1 виконувала всю жіночу роботу в домі, а ОСОБА_2 чоловічу, спільно виховували доньку ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_10 , яка є подругою позивачки, також підтвердила, що після розлучення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знов почали проживати разом з 2015 року. Свідок вказує, що це була зразкова сім`я, вони спільно виховували доньку, святкували усі свята, працювали, заробляли кошти, купили автомобіль. В розмові ОСОБА_1 їй повідомляла, що автомобіль «КІА Sportage» вони із ОСОБА_2 купили разом.

Зміст показань цих свідків про обставини та події, очевидцями чи учасниками яких вони були особисто (з достатньою деталізацією), цілком вказує на допустимість та достовірність цих доказів, а також їх узгодженість між собою.

Водночас ряд наведених свідками обставин (щодо спільного проживання відповідача та позивачки як чоловіка та жінки з січня 2015 року по травень 2021 року включно, щодо участі відповідача в утриманні дитини, прийняття участі в забезпеченні сім`ї продуктами харчування, одягом, у спільних поїздках та святкуваннях, у здійсненні ремонту в будинку по АДРЕСА_1 , прийняття участі у веденні домашнього господарства, в обробітку належних позивачці та її родичам земельних ділянок) відповідач ОСОБА_2 підтвердив в судовому засіданні.

Крім того, свідок ОСОБА_7 , який є другом відповідача та троюрідним братом позивачки, також підтвердив, що з 2015 по 2021 рік ОСОБА_2 проживав по АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_1 у «цивільному» шлюбі , однак, про їх відносини в середині сім`ї йому не відомо.

Також факт спільного проживання сторін як чоловіка та жінки у період з 2015 по 2021 рік підтвердив у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , який є рідним братом позивача.

Із переглянутого в судовому засіданні відеозапису, наданого позивачкою, вбачається, що 16 вересня 2021 року ОСОБА_2 приїхав за місцем свого попереднього проживання із позивачкою та намагався забрати свої речі, через що між ними відбулась сварка із викликом поліцейських. Наявність речей відповідача за місцем проживання позивачки також свідчить про факт їх спільного проживання.

Вищезазначені докази є належними та допустимими і цілком узгоджуються між собою. При цьому, суд констатує, що достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності беззаперечно підтверджують факт спільного проживання сторін однією сім`єю з січня 2015 року по травень 2021 року включно, наявність у них спільного побуту та взаємних прав та обов`язків, що притаманні подружжю.

Встановлені судом обставини (факт спільного проживання сторін однією сім`єю; спільний побут; їхні взаємні права та обов`язки) є достатньою та законною підставою для встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2015 року по травень 2021 року включно відповідно до норм статей 3, 74 СК України, правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2019 року у справі №554/8023/15-ц, а відтак вказану позовну вимогу слід задовольнити.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

За повідомленням Територіального сервісного центру МВС №6844 РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області №31/22/4-88 від 22 лютого 2022 року згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів на ім`я ОСОБА_2 було зареєстровано наступні транспортні засоби:

- 19 січня 2018 року причіп ГКБ 8350, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- 18 квітня 2018 року автомобіль КІА Sportage, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- 03 липня 2020 року автомобіль Renault Magnum, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

- 08 липня 2020 року причіп Samro SR 334, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив факт придбання вищезазначених транспортних засобів, однак наполягав на тому, що це його особиста приватна власність, придбана за його особисті кошти.

Разом з тим, доводи відповідача про належність вищезазначених транспортних засобів йому на праві приватної власності прямо суперечать змісту ст.74 СК України, за якою майно, набуте сторонами за час спільного проживання однією сім`єю, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

При цьому, на підтвердження наявності заробітку у період 2015-2021 років позивачка надала довідку форми ОК-5, з якої вбачається, що її заробітна плата за цей період складала: у 2015 році -35727 грн., у 2016 році 46410 грн., у 2017 році -87592 грн., у 2018 році 102139 грн., у 2019 році 116644 грн., у 2020 році 132600 грн., у 2021 році 129937 грн. (а.с.54-57).

До відзиву відповідачем надано довідку про його доходи за місцем роботи з 01 березня 2021 року по 31 серпня 2021 року в розмірі 47508 грн. (а.с.36), однак, матеріали справи не містять жодних даних щодо заробітку відповідача у період, що передував часу придбання транспортних засобів, які є предметом спору.

Про придбання спірного майна сторонами спільно також свідчить обізнаність позивачки про обставини придбання (набуття) кожної одиниці техніки та сплачені за неї кошти.

Посилання відповідача на те, що спірні транспортні засоби були придбані за його особисті кошти, які він заробив в росії та зберігав у свого друга ОСОБА_7 , не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження цих обставин він не надав суду жодних належних та допустимих доказів. Зокрема, відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували, що він перебував на території росії, знаходився там у трудових відносинах та заробив там грошові кошти в сумі 10000 доларів США.

Показання свідка ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_2 передавав йому з росії зароблені кошти і він їх зберігав у себе, а після приїзду додому він віддав ОСОБА_2 10200 або 10300 доларів США, суд оцінює критично, оскільки свідок є другом відповідача та заінтересований у розгляді справи на користь останнього.

Також суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_11 рідного брата відповідача, який вказував, що усі спірні транспортні засоби ОСОБА_2 купив за свої особисті кошти, оскільки такі його показання є загальними словами, голослівними та суперечать іншим дослідженим судом доказам.

За повідомленням Територіального сервісного центру МВС №6844 РСЦ ГСЦ МВС в Хмельницькій області №31/22/4-88 від 22 лютого 2022 року вбачається, що автомобіль КІА Sportage, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який 18 квітня 2018 року був

зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , 25 червня 2021 року перереєстровано на ім`я ОСОБА_12 і вказаному автомобілю присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_6 ; автомобіль Renault Magnum, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який 03 липня 2020 року був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , 01 липня 2021 року перереєстровано на ім`я ОСОБА_13 і вказаному автомобілю присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_7 ; причіп Samro SR 334, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , який 08 липня 2020 року був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , 01 липня 2021 року перереєстровано на ім`я ОСОБА_13 і вказаному причепу присвоєно реєстраційний номер НОМЕР_8 (а.с.75).

Здійснення відповідачем перереєстрації вищевказаних транспортних засобів на своїх родичів (матір та брата) одразу ж після припинення спільного проживання із позивачкою також, на думку суду, свідчить про спільне придбання цих транспортних засобів сторонами та намагання відповідача уникнути таким чином можливого їх поділу.

Таким чином, будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спірні транспортні засоби були придбані відповідачем за його особисті кошти, останній суду не надав, не встановлено такого і судом.

Отже, враховуючи, що спірні транспортні засоби були набуті та зареєстровані за ОСОБА_2 у період його спільного проживання із позивачкою однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тому ці транспортні засоби слід визнати їх спільною сумісною власністю.

Згідно ч.2 ст.74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На підставі ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження згоди ОСОБА_1 на відчуження автомобіля КІА Sportage, автомобіля Renault Magnum та причепа Samro SR 334.

Оскільки вказані транспортні засоби придбані під час спільного проживання сторін як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу і є їх спільною сумісною власністю, відповідач відчужив їх після припинення спільного проживання без згоди позивачки, суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація половини вартості вказаних транспортних засобів замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно.

Що стосується причепа ГКБ 8350, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем, то враховуючи заявлені позовні вимоги, а також, що причіп є річчю неподільною, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості вказаного причепу замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №169/22 від 08 березня 2023 року середня ринкова вартість автомобіля КІА Sportage, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на дату оцінки становить 225560 грн.,

середня ринкова вартість автомобіля вантажного сідлового тягача Renault Magnum, 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , на дату оцінки становить 198640 грн., середня ринкова вартість напівпричепа вантажного платформи тенованої Samro SR 334, 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , на дату оцінки становить 118780 грн., середня ринкова вартість причепа вантажного платформи бортової ГКБ 8350, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату оцінки становить 15500 грн.

Отже, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію половини вартості вказаних транспортних засобів замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно, зокрема, грошову компенсацію вартості 1/2 частини причепу марки «ГКБ 8350», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що становить 7750 грн. (15500 грн. : 2 = 7750 грн.), грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «КІА Sportage», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що становить 112780 грн. (225560 грн. : 2 = 112780 грн.), грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Renault Magnum», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що становить 99320 грн. (198640 грн. : 2 = 99320 грн.), грошову компенсацію вартості 1/2 частини причепа марки «Samro SR 334», 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , що становить 59390 грн. (118780 грн. : 2 = 59390 грн.), а всього 279240 грн.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із проведенням експертизи.

Згідно положень ч.6 ст.139 ЦПК України розмір витрат на проведення експертизи встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даній справі судом було призначено судову автотоварознавчу експертизу та покладено витрати на проведення експертизи на позивачку ОСОБА_1

29 червня 2022 року судовий експерт направив на адресу суду повідомлення про необхідність оплати вартості експертизи №169/22 згідно рахунку №113/22 від 20.06.2022.

Зі змісту ксерокопії квитанції №29 від 28 червня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 сплатила 6040 грн. 70 коп., призначення платежу: оплата за рахунком №113/22 від 20.06.2022.

Експертиза була виконана, що свідчить про оплату її вартості позивачкою, а тому суд приймає до уваги надану позивачкою ксерокопію квитанції, як підтвердження факту оплати експертизи.

Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути 6040 грн. 70 коп. витрат, пов`язаних із проведенням експертизи.

Позов ОСОБА_1 містив одну вимогу немайнового характеру (визнання факту спільного проживання) та одну вимогу майнового характеру (поділ майна). При подачі позову ОСОБА_1 сплатила 2270 грн. судового збору, зокрема, 908 грн. за вимогу немайнового характеру та 908 грн. за майнову вимогу, оскільки точну ціну позову на дату його подачі визначити було не можливо, а також 454 грн. за заяву про забезпечення позову, яку було задоволено.

Згідно ч.4 ст.134 ЦПК України суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно висновку експерта №169/22 від 08 березня 2023 року загальна вартість спірних транспортних засобів становить 558480 грн., вартість половини транспортних засобів становить 279240 грн., що і є ціною позову.

Отже, за вимоги майнового характеру ОСОБА_1 мала б сплатити 2792,40 грн., що становить 1% від ціни позову, однак сплатила лише 908 грн., отже недоплаченими залишились 1884 грн. 40 коп. (2792,40 грн. 908 грн. = 1884,40 грн.). Позов задоволено у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути фактично сплачений судовий збір в сумі 2270

грн. (908 грн. + 908 грн. + 454 грн.= 2270 грн.), а недоплачений нею судовий збір в сумі 1884 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з січня 2015 року по травень 2021 року включно.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 причіп марки «ГКБ 8350», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки «КІА Sportage», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки «Renault Magnum», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , причіп марки «Samro SR 334», 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини причепу марки «ГКБ 8350», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що становить 7750 грн., грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «КІА Sportage», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що становить 112780 грн., грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «Renault Magnum», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що становить 99320 грн., грошову компенсацію вартості 1/2 частини причепа марки «Samro SR 334», 1998 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , що становить 59390 грн., а всього 279240 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2270 грн. сплаченого судового збору, а також 6040 грн. 70 коп. витрат на проведення експертизи, а всього 8310 грн. 70 коп. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1884 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 .

Повний текст рішення виготовлено 13 жовтня 2023 року.

Суддя: