Справа №751/2547/23
Провадження №2/751/803/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Бєлоусова Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівської митниці, в якому просить визнати, що протиправне рішення відповідача, протиправність якого встановлена судами, спричинило нанесення позивачу моральної шкоди, та відшкодувати нанесену позивачу протиправним рішенням відповідача моральну шкоду в розмірі, обґрунтованому позивачем - 93290 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.05.2021 року він з метою митного оформлення належного йому (ст.1018 Цивільного Кодексу України) товару, подав від свого імені декларацію разом з усіма необхідними документами, в тому числі надав договір комісії, складений між Позивачем та комісіонером для придбання автомобіля та ввезення його в Україну Позивачу. Товар був випущений відповідачем у вільний обіг, але, так як декларант помилково вказав в графі 8 МД отримувачем товару - комісіонера за договором комісії, то розмитнений товар, який є по факту і відповідно до цивільного законодавства України, власністю комітента за договором комісії, за даною декларацією не визначається як власник товару.

При цьому вказує, що очевидність цієї помилки полягає в тому, що комісіонер не може бути отримувачем товару комітента ввезеного ним же для комітента за договором комісії товару за самим визначенням посередницького договору.

Тоді Позивач 15.06.2021р. подав митному органу - Північній митниці держмитслужби заяву про внесення змін до графи 8 митної декларації від 31.05.2021р. № UА102030/2021/634871, на що отримав письмову відмову у вигляді листа від 23.06.2021р. за №7.11-2/28-04-02/10/5420/.

Після цього Позивач звернувся до Регіонального сервісного центру МВС щодо можливості реєстрації автомобіля за даних обставини у Регіональному сервісному центрі МВС для подальшого користування та розпорядження.

Однак там повідомили, що це категорично неможливо, виходячи з вимого чинного законодавства, відповідно до якого, право власності на Т3 для послідуючої його реєстрації у Регіональному сервісному центрі МВС визнається МВС у відповідності до визначення особи саме отримувача товару у митній декларації, тобто у графі 8 МД.

Позивач стверджує, що це стало справжнім нервовим шоком і психологічним ударом для нього, бо він не став власником товару за митною декларацією, а отже товар не може бути оформлений комітентом у реєстраційних органах МВС для отримання права користування і розпорядження цим товаром (автомобілем).

Позивач оскаржив рішення митного органу до Чернігівського адміністративного суду, який 04 листопада 2021року виніс рішення у справі № 620/7490/21, яким визнав протиправним рішення митниці про відмову у внесенні змін до митної декларації.

На початку червня 2022 року Позивач отримав постанову апеляційної інстанції, після чого рішення Чернігівського адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі №620/7490/21 вступило в законну силу.

19 вересня 2022 року, негайно після отримання рішення Чернігівського адміністративного суду про зміну боржника у справі, за яким відповідачем у справі був визнаний правонаступник Північної митниці ДМС - Чернігівська митниця держмитсужби, Позивач звернувся до Чернігівської митниці з тим, аби Чернігівська митниця виконала рішення суду та внесла змінені відомості до митної декларації і надала змінену декларацію Позивачу.

06 жовтня 2022року, тобто майже через півтора роки від дня подання Позивачем митної декларації, Позивач отримав від митниці документи, які у відповідності до чинного законодавства дозволяли відновити порушені митницею права: право на користування і право на розпорядження власним майном - придбаним транспортним засобом, здійснивши його державну реєстрацію, а саме: лист корегування митної декларації та виправлену митну декларацію із внесеними до декларації змінами відповідно до рішення Чернігівського адміністративного суду.

Позивач стверджує, що протиправним рішення митниці про відмову у внесенні змін до митної декларації йому завдано моральної шкоди, зокрема, являючись не забезпеченою особою, будучи фактично без засобів до існування, взяв у борг гроші, щоб купити автомобіль, завдяки якому планував займатися підприємницькою діяльністю в галузі перевезення пасажирів. Розмір завданої йому моральної шкоди позивач оцінює з розрахунку 5 євро в день, що еквівалентно 2375 євро за 475 днів від дня винесення протиправного рішення, що станом на день подачі заяви складає 93290 грн. за курсом НБУ.

Ухвалою судді від 04.04.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

09.05.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просять відмовити у задоволенні позову (а.с.34-55), посилаючись на те, що позивачем не доведено належним чином необхідні умови настання відповідальності державного органу за завдання йому шкоди. У позові не вказано, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами підтверджується саме той розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивач. Позивач в ґрунтування моральної шкоди посилається лише на практику ЄСПЛ, не надаючи при цьому жодного доказу на підтвердження факту душевних страждань. Крім того, митниця вважає, що визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди не є адекватним, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, сума шкоди є завищена і не відповідає дійсності.

24.05.2023 року позивач надав до суду відповідь на відзив (а.с.57-58), в якому вказує, що із змісту відзиву однозначно випливає, що відповідач, проявляючи неповагу до суду, як суспільної інституції, на противагу внутрішньому переконанню суддів обох інстанцій, які ґрунтувалися на нормі права при прийнятті ними рішень у справі, знову і знову намагається довести, що значення має лише думка посадовців митниці, їхні корупційні корпоративні інтереси, а не істина і законність судових рішень. А також, розмір моральної шкоди, вказаний Позивачем, є цілком адекватним і моральній шкоді і тому часовому проміжку, на протязі якого права Позивача були порушені, на протязі якого Позивач зазнавав страждання та приниження внаслідок протиправних дій митниці, відчував тривогу, страх, тощо.

31.05.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, згідно якого просять відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у запереченні на відповідь на відзив (а.с.60-65)

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю (а.с.13-16)

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 залишено без змін (а.с. 17-19).

У мотивувальній частині наведеного рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року судом встановлено, що « ОСОБА_1 звернувся до Північної митниці із заявою про внесення змін до поданої ним митної декларації від 31.05.2021 № UA102030/2021/634871, шляхом внесення змін до графи 8 та зазначення декларанта одержувачем товару, оскільки таким відображено ФОП ОСОБА_2 .

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, зокрема, договору комісії від 15.06.2019 №UN-19/05-PL, ФОП ОСОБА_2 є комісіонером та здійснював придбання і поставку товару (автомобіля) в інтересах ОСОБА_1 як комітента.

Згідно із відомостями, відображеними у митній декларації від 31.05.2021 №UA102030/2021/634871, вказаний договір комісії надавався позивачем під час здійснення митного оформлення товару, що не заперечується і відповідачем.

У свою чергу, у зв?язку із тим, що у графі 8 митної декларації одержувачем товару э ФОП ОСОБА_2 , позивач, як власник ввезеного комісіонером автомобіля, не може скористатись правом володіти та розпоряджатися вказаним майном. Зокрема, ОСОБА_1 звернувся до ТСЦ МВС №7441 для державної реєстрації транспортного засобу, однак у таких діях йому було відмовлено у зв`язку з тим, що інформація про його право власності на товар відсутня».

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №895 «Деякі питання територіальних органів державної митної служби» Північну митницю Держмитслужби реорганізовано шляхом приєднання до Державної митної служби. Згідно з наказом Державної митної служби України від 19.10.2020 №460 утворена Чернігівська митниця, як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні правила про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами передбачені ст. 1173, 1174 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У ч. 1 ст. 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи положення ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

Як зазначалось судом, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 у справі № 620/7490/21, яке набрало законної сили 17.02.2022 року , позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке у подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Отже, виходячи з наведеного, суд дійшов переконання, що визнання відмови Північної митниці Держмитслужби у внесені змін до митної декларації протиправною свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали складення відповідної відмови.

У ході судового розгляду безспірно встановлено, що внаслідок протиправних дій митниці, яка встановлена судовими рішеннями, були порушені права позивача, останній був вимушений звертатися за захистом своїх прав до суду, тому суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, переживаннях, психологічних стресах та хвилюваннях.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При вирішення питання щодо розміру моральної шкоди, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи обсяг моральних страждань позивача, характер його немайнових втрат, глибину й тривалість завданих позивачеві страждань, ступінь вини відповідача, суд дійшов висновку, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу протиправним рішенням митниці, слід визначити у сумі 10000 грн., що буде відповідати принципу розумності, виваженості та справедливості, задовольнивши тим самим позовні вимоги частково.

При цьому, суд враховує, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі.

Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до п. 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Отже, завдана позивачу моральна шкода має бути відшкодована з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 4, 12-13, 76-82, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями та рішеннями - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок у відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко