ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м.Суми

Справа №576/609/23

Номер провадження 22-ц/816/1084/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Моленя Ростислава Богдановича

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 01 травня 2023 року, у складі судді Сапона О. В., ухвалене у м. Глухів,

в с т а н о в и в :

22 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Свої вимоги мотивувала тим, що за час перебування з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Хоча їх син і досяг повноліття, однак на даний час він навчається у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Богдана Хмельницького на денній формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач не надає матеріальної допомоги на навчання сина, тому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до закінчення ним навчання, але не більше, як до досягнення сином 23 років.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 01 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/5 частини його доходу щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення віку 23 років.

Вирішено стягування починати з 22 лютого 2023 року та аліменти сплачувати матері ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 1073,60 грн. судового збору на користь держави.

Рішення в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Молень Р.Б., посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати.

При цьому зазначає, що спільний син сторін ОСОБА_3 не проживає разом із позивачкою, а проживає у казармі у розташуванні вищого військового навчального закладу у м. Хмельницькому, тому вона, у відповідності до положень ст. 199 СК України, не наділена правом на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання сина.

Доводить, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази існування потреби ОСОБА_4 у матеріальній допомозі від батька, зокрема доказів витрат, понесених за весь період навчання.

Натомість, згідно відповіді на адвокатський запит від Національної академії Державної прикордонної служби України, імені Богдана Хмельницького від 31.03.2023 р., розмір фактичних витрат, пов`язаних з утриманням солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , курсанта першого навчального курсу, який навчається в Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького за період з 25.08.2022р. по 31.03.2023 року (фактичний період навчання) складає 189 360,07 грн., а саме за видами забезпечення:

грошове забезпечення 153564,23 грн.;

продовольче забезпечення 14579,84 грн.;

речове забезпечення 9575,66 грн.;

медичне забезпечення -187,21 грн.;

житлово-комунальне забезпечення (комунальні послуги) 11453,13 грн.

Вважає, що навчальним закладом покрито всі витрати, які несе та може нести ОСОБА_3 включаючи забезпечення його харчуванням, проживанням, оплату комунальних послуг, лікування та ін.

Окрім цього, за період з 25.08.2022р. по 31.03.2023 року ОСОБА_3 виплачено грошове забезпечення у сумі 153564,23 грн., що складає близько 22 000 грн., які ОСОБА_3 отримує щомісячно. При цьому, відповідач за власною ініціативою постійно матеріально допомагає сину, на підтвердження чого сторона відповідача надала суду копії квитанцій про переказ коштів за останній рік.

Вважає, що судом першої інстанції проігноровано наявні у справі докази, що свідчать про відсутність потреби сина сторін у матеріальній допомозі від батька та стягнуто аліменти всупереч ч. 1 ст. 199 СК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 з доводами апеляційної скарги не погодилась, вважає рішення законним, обгрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Хоча він і досяг повноліття, однак на даний час навчається у Національній академії Державної прикордонної служби України ім. Богдана Хмельницького на денній формі навчання.

На утриманні відповідача перебуває малолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження та довідкою ОСББ-6 (а.с. 39,45).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з навчанням, повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги, яку батько має можливість надавати у розмірі 1/5 частки доходу.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитись не можна.

Статтею 198 Сімейного кодексу України, визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Згідно з положеннями ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 189 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» затвердженого Указом Президента України №1115 2009 від 29.12.2009 року, особи, зараховані на навчання до вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, включаються до списку особового складу та ставляться на всі види забезпечення у навчальному закладі з дня їх призначення на посади курсантів, слухачів, ад`юнктів, докторантів.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит від Національної академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького від 31.03.2023 р., курсант військового навчального закладу ОСОБА_3 розміщується в казармі. Розмір фактичних витрат, пов`язаних з утриманням солдата ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , курсанта першого навчального курсу, який навчається в Національній академії Державної прикордонної служби України імені Богдана Хмельницького за період з 25.08.2022р. по 31.03.2023 року (фактичний період навчання) складає 189360,07 грн., а саме за видами забезпечення:

1. грошове забезпечення 153564,23 грн.;

2. продовольче забезпечення 14579,84 грн.;

3. речове забезпечення 9575,66 грн.;

4. медичне забезпечення -187,21 грн.;

5. житлово-комунальне забезпечення (комунальні послуги) 11453,13 грн.

Таким чином, навчальним закладом покрито витрати, які несе та може нести ОСОБА_3 включаючи забезпечення його харчуванням, проживанням, оплату комунальних послуг, лікування та ін.

Окрім цього, за період з 25.08.2022р. по 31.03.2023 року ОСОБА_3 виплачено грошове забезпечення у сумі 153564,23 грн., що складає близько 22 000 грн., які ОСОБА_3 отримує щомісячно.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сама по собі та обставина, що син навчається у державному військовому навчальному закладі і поставлений на всі види забезпечення, жодним чином не свідчить про те, що дитина не потребує матеріальної допомоги.

Встановивши, що повнолітній син відповідача перебуває на повному речовому, продовольчому, грошовому, житловому, медичному забезпеченні за рахунок коштів державного бюджету, суд першої інстанції не врахував, що позивач не довела існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у сина потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо).

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.05.2020 року у справі №635/1139/17.

Доводи позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що їх син не отримує грошового забезпечення, оскільки це сума, яку витрачає держава на кожного студента для навчання, є безпідставними і не відповідають дійсності.

Так, відповідно до п.2.1.1. «Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах», затвердженого спільним наказом МОУ, МФУ, МВСУ, МТтаЗУ, АДПСУ,СБУ від 16.07.2007 N 419/831/240/605/537/219/534 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

За таких обставин, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, при задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за її подання підлягає компенсації відповідачу за рахунок держави у розмірі 1610 грн 41 коп.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Моленя Ростислава Богдановича задовольнити.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 01 травня 2023 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 1610 гривень 41 копійку судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина