КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/806/22
Провадження № 2/534/661/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року місто Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О., з участю: секретарів судового засідання Корнієнко Є.І., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника позивача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Горішні Плавні Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохала поділити спільне сумісне майно, набуте нею та відповідачем, наступним чином: поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 за

кожним. Припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на легковий універсал марки FORD модель ESCAPE, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на автомобіль Mercedes-Benz, д. н. з. НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на частку за кожним у праві власності на земельну ділянку площею 0, 1 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :50:025:1100.

Свої вимоги мотивує тим, що з 30.08.2003 вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають повнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сімейне життя з відповідачем не склалось і в даний час нею подано до суду заяву про розірвання шлюбу. За час шлюбу ними з відповідачем у спільну сумісну власність було набуте майно, а саме : житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , два автомоблі, універсал марки FORD модель ESCAPE, 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіль Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 .

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був побудований за спільні кошти за час шлюбу та був введений в експлуатацію згідно декларації про готовність об?єкта до експлуатації від 12 липня 2016 року.

Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами було зареєстровано за відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 липня 2016 року, запис про право власності 15572973.

Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 був побудований на відведеній для цього земельній ділянці, що була надана відповідачеві в оренду. На підставі рішення тринадцятої сесії сьомого скликання Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 12 липня 2016 року право оренди зазначеної земельної ділянки було припинено, а земельна ділянка площею 0,1 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :50:025:1100 передана відповідачеві у власність.

Право власності на земельну ділянку також було зареєстровано за відповідачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 липня 2016 року, запис про право власності 15574262.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 18.08.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

16.09.2022 від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позов ОСОБА_1 не визнає повністю та просить відмовити у задоволенні вимог, посилаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 був побудований за його власні кошти , земельну ділянку йому було передано в порядку приватизації на підставі рішення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області.

23.09.2022 до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 ( т.1 а.с.98-101).

Ухвалою суду від 07.02.2023 було постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 8).

Ухвалою суду від 09.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, в частині позовних вимог про визнання за позивачем права власності на легковий автомобіль Марки FORD, модель ESCAPE, реєстраційний номер НОМЕР_3 та вимог про визнання за відповідачем права власності на автомобіль марки Mercedec-Benz, модель GL 500, реєстраційний номер НОМЕР_4 залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 22.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали повністю, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку учасників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Відповідно до свідоцтва про одруження сторони з 30.08.2003 перебувають у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.12.2022 рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області ( т. 1 а.с. 10,223).

Відповідно до матеріалів справи за час шлюбу за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 15-16).

Згідно з рішенням Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 12.07.2016 за заявою ОСОБА_2 було припинено договір оренди землі №2/16 від 19.02.2016 на земельну ділянку :50:025:1100, розташовану за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 29-30).

На підтвердження посилання відповідача щодо того, що будинок побудований за його власні кошти суду надано трудову книжку на ім`я ОСОБА_2 , згідно якої останній працює починаючи з 1997 по 2011 на різних посадах ( т. 1 а.с. 43-47); договір оренди землі № 2/16 від 19.02.2016, відповідно до якого ОСОБА_2 було надано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 ( т.1 а.с. 50-55); акт визначення меж земельної ділянки в натурі ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , акт приймання-передачі земельної ділянки від 19.02.2016 ; витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки :50:025:1100 ( т.1 а.с.58); договір №КВ13-4-2 від 22.04.2013 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про будівництво будинку за адресою АДРЕСА_2 ( т.1 а.с.59-62); кошторис на будівництво будинку; договори щодо виконання послуг від 15.12.2016 ( т.1 а.с.84).

Спростовуючи посилання відповідача щодо того, що ним було побудовано будинок за власні кошти позивачем було надано копію трудової книжки відповідно до якої ОСОБА_1 в період шлюбу з ОСОБА_2 з 2000 року по 2012 працювала на посаді бухгалтера ( т.1 а.с.114); витяг з наказу №44-к від 01.04.2004 про те, що ОСОБА_1 бухгалтер розрахункового відділу бухгалтерії Комсомольської міської лікарні було надано відпустку по догляду за дитиною до 3-х років з 01.04.2004 по 27.01.2007; наказ від 14.05.2014 ТОВ ВК «Кисень» відповідно до якого ОСОБА_1 було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 14.05.2014 по 24.03.2017 ( т.1 а.с.38); відомості з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суму виплаченого доходу та утриманих податків ( т.1. а.с.115-137).

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідачем та його представником презумпція спільності права власності подружжя на спірне майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в судовому засіданні не спростована.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 343/1294/18, в постанові по якій від 04.03.2021 року акцентував увагу на тому, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача та його представника щодо придбання будинку за власні кошти відповідачем, при цьому зазначаючи, що всі договори на виконання послуг з будівництва будинку були укладені на його ім`я, оскільки вказані обставини не спростовують презумпцію належності будинку до спільної сумісної власності подружжя.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність відповідачем ОСОБА_2 належними та допустимими доказами презумпцію належності будинку за власні кошти під час перебування у шлюбі, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею у порядку поділу спільного майна подружжя, право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Що стосується позовних вимог про визнання права власності на частку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно зазначити наступне.

Відповідно до договору оренди землі №2/16 від 19.02.2016 ОСОБА_2 уклав договір з Комсомольською міською радою Полтавської області про оренду землі площею 0,1000 га за адресою АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.50-53).

Відповідно до рішення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 12.07.2016 було припинено договір оренди землі №2/16 від 19.02.2016 на земельну ділянку номер :50:025:1100, розташовану по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га за згодою сторін та передано ОСОБА_2 у власність земельну вказану ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадібна ділянка) (т.1 а.с.49).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав земельна ділянка :50:025:1100, розташована за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 .

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15, від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс 17 та Постанові КЦС ВС від 25.02.2019 № 199/2099/17.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був побудований сторонами у період шлюбу, у зв`язку з чим він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя . Крім того, земельна ділянка хоча і була одноосібно приватизована відповідачем під час шлюбу, проте підлягає поділу по 1/2 частині кожному з подружжя як об`єкт права спільної сумісної власності.

Крім того суд не бере до уваги додаткові пояснення представника відповідача про відступлення від засад рівності часток подружжя, в яких він посилається на те, що позивач не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї і старша донька сторін проживає з відповідачем у справі і він був змушений звертатися до суду про стягнення з позивача аліментів на його користь на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.2 а.с.1-3) з огляду на наступне.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ч.2 ст.70 СК України).

З роз`яснень, які містяться в п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст. 60 СК).

Як встановлено судом, сторони від шлюбу мають двох дітей дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 2019 року по даний час проживає з ОСОБА_2 відповідно до акту про фактичне проживання №129 від 07.10.2022 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матір`ю.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21.02.2023 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку ( т.2. а.с.5-6).

Однак доказів про те, що ОСОБА_1 ухиляється від сплати аліментів та не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї або вчиняє насильство в сім`ї відповідачем не надано.

Проживання повнолітньої дитини з відповідачем з огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя при поділі майна. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного будинку відповідачем не доведено.

З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин, наявних у справі доказів, враховуючи, що спірний будинок був побудований у період перебування сторін у шлюбі, які працювали, отримували відповідні доходи для потреб сім`ї при цьому позивач певний період часу здійснювала догляд за неповнолітньою дитиною і навіть достроково припинила відпустку передбачену законодавством і виходила на роботу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, підстав для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні, суд приходить до висновку про задовлення вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для задоволення позову та визначення за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по 1/2 частині на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,1 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :50:025:1100.

Відповідно до ст.141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 15878 грн 40 коп. .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст. ст.5,12,13, 264-266 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частку у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,1 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :50:025:1100.

Визнати за ОСОБА_8 право власності на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,1 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :50:025:1100.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 15878 грн 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Відомості, що не оголошуються:

Повне ім`я позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 .

Повне найменування відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_4 .

Суддя Т.О.Куц

Повний текст рішення виготовлено 22.09.2023