Справа № 523/1363/22
Провадження № 2/522/1568/23
30 листопада 2023 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Павлик І.А.,
секретаря судового засідання Запольської А.М.,
сторони в судове засідання не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
У липні 2022 року позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка з 05.12.2021 не має постійного місця робити та заробітку. На її утриманні також знаходиться дитина від іншого шлюбу дочка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Позивачка згодна сплачувати аліменти у розмірі 3 000,00 грн щомісячно, на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
09.08.2022 ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси справу № 523/1363/22 передано за підсудністю на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.
06.09.2022 за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 523/1363/22 передано на розгляд судді Павлик І.А.
03.11.2022 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
03.05.2023 від представника позивача надійшла заява про доповнення підстав позову з додатками, а саме: копія паспорта позивача; довідка з порталу «ДІЯ» про доходи позивача; копія трудової книжки; копія договору позики від 21.12.2021; ордер на надання правничої допомоги серії АІ № 1254091; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4368/10 від 25.11.2010. Позивачка разом з донькою змінили місце проживання (перебування) у зв`язку з отриманням тимчасового захисту в Європі у зв`язку з повномасштабною агресією РФ, що підтверджується копією паспортного документу, в неї значно зменшились заощадження та відсутнє місце роботи в Європі. Крім того, з 01.01.2022 у позивачки відсутні будь-які доходи на території України. Також позивачка зазначає, що для сплати поточного розміру аліментів довелось отримати позику в сторонньої фізичної особи у розмірі 450 000,00 грн, за якою вона ще не розрахувалась.
08.08.2023 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.
28.08.2023 на виконання ухвали суду від Державної прикордонної служби України надійшла інформація щодо перетину державного кордону ОСОБА_2
07.11.2023 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі.
07.11.2023 протокольною ухвалою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позову, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Постановою Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 2-3897/10 змінено постанову суду апеляційної інстанції шляхом викладення резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 за період із 12.05.2010 до 02.04.2017 в розмірі 2 000,00 грн щомісячно, а починаючи із 03.04.2017 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 5 000,00 грн щомісячно, та 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_4 ».
Позивачка зазначає, що при ухваленні постанови Верховний Суд не врахував обставин, які мають суттєве значення, а саме, що позивачка з 05.12.2021 немає постійного місця роботи та заробітку. На її утриманні також знаходиться дитина від іншого шлюбу дочка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 27.04.2023 у ОСОБА_1 в період з 1 квартал 2022 року по 2 квартал 2023 року відсутні доходи. Також відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 05.12.2021 звільнена у зв`язку з закінченням терміну строкового трудового договору та офіційно не працевлаштована.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зісту ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 89 УЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом зазначає, що на час винесення судом касаційної інстанції постанови від 21.04.2021 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у сумі 5 000,00 грн, на її утриманні вже перебувала дитина від іншого шлюбу дочка ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тобто судом були враховані ці обставини.
Доводи позивачки про те, що вона разом з донькою змінили місце проживання (перебування), у зв`язку з отриманням тимчасового захисту в Європі, через повномасштабну агресією РФ, що підтверджується копією паспортного документу; в неї значно зменшились заощадження та відсутнє місце роботи в Європі, а з 01.01.2022 у неї відсутні будь-які доходи на території України, відхиляються судом, оскільки з Інформаційної довідки Державної прикордонної служби України від 08.08.2023 вбачається, що ОСОБА_2 перетнув кордон України в пункті пропуску «Серпневе» 03.03.2022 та станом на час видачі довідки на територію України не повертався.
Отже, сторони перебувають у відносно рівному становищі щодо отримання притулку поза межами України, у зв`язку з воєнними діями на території України. При цьому, суд враховує, що ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом, що було встановлено під час розгляду справи № 2-3897/10, а тому відповідач є більш обмеженим у можливості отримати прибуток за для забезпечення потреб дитини.
Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що для погашення заборгованості зі сплати аліментів їй довелося отримати позику на суму 450 000,00 грн, на підтвердження чого надано копію першої сторінки нотаріально посвідченого договору позики від 21.12.2021, укладеного між ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_6 (позикодавець), суд зазначає наступне.
По-перше, позивачем надано лише першу сторінку копії договору, яка не містить підписів сторін та нотаріуса і відмітки про реєстрацію договору в реєстрі договорів; по-друге, пунктом 2.1 договору передбачено, що факт отримання коштів підтверджується розпискою позичальника, проте позивачем такої розписки суду не надано; по-третє, суду не надано доказів на підтвердження перерахування коштів у сумі позики відповідачу.
З огляду на викладене, суд вважає, що наведені позивачем обставини не є підставою для зменшення розміру аліментів, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289, 352, 354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 07.12.2023.
Суддя І.А. Павлик