26 вересня 2023 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі судді Дмитрієвої М.М., за участю секретаря Меркулової А.В.,
справа № 333/4617/17
провадження № 2/333/92/23
учасники справи:
позивач - Концерн «Міські теплові мережі»
представники позивача Шеховцова Наталія Олександрівна, ОСОБА_1 , ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги, -
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовної заяви
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Концерну «МТМ» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованостіза послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Позивач за період часу з 01 вересня 2010 року по 31 березня 2021 року надав відповідачу, за адресою: АДРЕСА_1 послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Відповідач не виконує свого зобов`язання по оплаті наданих послуг, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у сумі 21 886,05 грн. Просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 21 886,05 грн. та судовий збір.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 23 серпня 2017 року, за головуванням судді Фунжия О.А., позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Заочним рішенням від 30 листопада 2017 року, за головуванням судді Фунжия О.А., позов Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «Міські теплові мережі» Комунарського району до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнути з ОСОБА_4 , на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) в сумі 11 298,12 грн. та судовий збір у розмірі 1600 грн.
03 березня 2021 року на адресу суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2017 року. Заява передана у провадження судді Дмитрієвої М.М.
Ухвалою від 22 березня 2021 року, заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду.
Ухвалою від 31 березня 2021 року, заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2017 року скасовано. Розгляд справи за позовною заявою концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
27 квітня 2021 року на адресу суду надійшла уточнена позовна заява від представника позивача та клопотання про витребування доказів.
16 вересня 2021 року на адресу суду надійшли витребуванні документи від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірини Іванівни.
Ухвалою суду від 13 липня 2022 року, підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду.
Представники позивача Концерну «Міські теплові мережі» в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вказали, що вимоги підтримують, не заперечують проти ухвалення заочного рішення, на фіксуванні судового процесу не наполягають.
Відповідач, повідомлена своєчасно та належним чином, у судові засідання на на 19 вересня 2022 року, на 08 листопада 2022 року, на 12 січня 2023 року, 07 березня 2023 року, 17 травня 2023 року, 18 липня 2023 року та на 26 вересня 2023 року не з`явилась, причини неявки суду не відомі.
Оскільки суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, враховуючи відсутність відзиву, що представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути справу заочно та згідно зі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальнуваного технічного засобу.
Установлені судом фактичні обставини справи
Відповідно до свідоцтва про шлюб, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб, прізвище дружини змінено з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 .
За відомостями з державного реєстру прав на нерухоме майно ОСОБА_4 , на праві приватної власності належить нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності було набуто на підставі договору купівлі-продажу від 03 березня 2015 року
За період з 01 вересня 2010 року по 31 березня 2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , наявна заборгованість на загальну суму 21 886,05 грн.
Позиція суду та нормативно правове обґрунтування
Щодо обов`язку відповідача утримувати належне нерухоме майно.
За змістом ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч. 2ст. 11 ЦК України).
За положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.1,5ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що ОСОБА_4 набуто право власності на квартиру 03 березня 2015 року на підставі договору купівлі-продажу. Даний факт також підтверджується договором купівлі продажу № 2083 від 03 березня 2015 року відповідно до якого ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_4 купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
З матеріалів справи вбачається, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб.
Факт надання відповідачу послуг підтверджується відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 , відповідно до якого Концерном «МТМ» надавалися послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартирі за вищевказаною адресою.
Розрахунком суми заборгованості за послуги з теплопостачання встановлено, що відповідач за період з 01.02.2010 року по 31.03.2021 року мав заборгованість в сумі 21 886,05 гривень.
Відповідач у заяві про перегляд заочного рішення, зазначає, що вона фактично не користувався житлово-комунальними послугами, оскільки ніколи не мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за іншою адресою, через що в неї відсутній обов`язок по сплаті заявленої заборгованості.
Згідно із ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначає, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.
Відповідно до ст.ст.7, 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;
Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно зі ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Таким чином, слід дійти висновку, що хоча відповідач фактично мешкає за іншою адресою, цей факт не спростовує обставини на які посилається позивач, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження позбавлення права власності на квартиру за вказаною в позовній заяві адресою постачання послуг.
Щодо відсутності договору між сторонами, як підстави відсутності обов`язку зі сплати послуг.
Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630.
Відсутність між сторонами договору на надання послуг з централізованого опалення не є підставою для несплати за надані Концерном „МТМ послуги, оскільки обов`язок оплати випливає з Закону.
Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.
За змістом ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають не лише з підстав, передбачених законодавством, але й з дій громадян, а тому відсутність договору про надання житлово комунальних послуг не змінює правовідносин сторін і не звільняє Споживачів від сплати за отримані послуги.
Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (Відомості Верховної Ради 2018, № 1, ст.1) із змінами, внесеними згідно із Законом № 2454-VIII від 07.06.2018 р. (надалі Закон) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.
Згідно ст. 12 Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Частиною 2 ст. 8 Закону передбачений обов`язок виконавця комунальної послуги готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 7 Закону визначено: споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Статтею 9 Закону передбачений Порядок оплати житлово-комунальних послуг, а саме споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично їх отримали. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 р. по справі 6-59цс13).
Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води тривають. Відсутність укладеного договору не позбавляє Відповідача обов`язку оплати наданих йому послуг.
Щодо нарахованої заборгованості.
Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
У частинах першій, третій, четвертій статті 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.
Відповідно до пунктів 3, 8 частини першої статті 346 ЦК України підставою припинення права власності є, зокрема, припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі, та звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Таким чином, новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник.
При цьому договір купівлі-продажу № 2083 від 03 березня 2015 року, згідно з яким відповідачка стала власником квартири, не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні).
Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 686/6276/19.
Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , 03 березня 2015 року, в такому випадку заборгованість за оплату наданих житлово-комунальних послуг необхідно рахувати саме з моменту набуття права власності.
Враховуючи, що позивачем нарахована заборгованість за період з 01 вересня 2010 року по 03 березня 2015 року у розмірі 5 713,35 грн., то вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Таким чином, суд вважає доведеною наявність заборгованості відповідача перед позивачем за період з 03 березня 2015 року по 31 березня 2021 року у розмірі 16 172, 70 грн. та вважає, що вона підлягає стягненню з відповідача, а позов частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 1600,00 грн. оскільки його вимоги задоволено частково, а саме на 73,89% (16 172,70 *100: 21 886,05), тому з відповідача ОСОБА_9 на користь Концерну МТМ підлягає стягненню судовий збір в сумі 1182,32 грн. (1600 х 73,89 : 100).
Керуючись ст.ст. 19, 20 ЗУ «Про житлово комунальні послуги», ст.ст. 525, 526, 901 ЦПК України, ст. 141, 247, 263-265, 279, 280-281, 284 ЦПК України, суд,
Позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово комунальні послуги задовольнити частково .
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 26 вересня 2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва