Дата документу 02.10.2023
Справа № 334/8496/19
Провадження № 2/334/1991/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя

у складі: головуючого - судді Ісакова Д.О.,

за участі секретаря - Прийменко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2019 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 19876,36 доларів США, що за курсом 24,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.11.2019 складає 478026,46 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.12.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № ZPЕ0АЕ00000340, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 9436,00 доларів США строком до 09.12.2011 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість, яка станом на 26.11.2019 року становить 76976,80 доларів США, та складається з: заборгованості за кредитом - 5566,29 доларів США, заборгованістю по відсоткам за користування кредитом 14013,69 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 296,38 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 57100,44 гривень.

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість, яку просить стягнути позивач становить 19876,36 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 5566,29 доларів США, заборгованістю по відсоткам за користування кредитом - 14013,69 доларів США, - заборгованість по комісії за користування кредитом - 296,38 доларів США.

Також, позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 7170,40 гривень, сплачений при подачі позовної заяви до суду.

13.02.2020 заочним рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/8496/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPЕ0АЕ00000340 від 11.12.2006 у розмірі 19876,36 доларів США, що за курсом 24,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.11.2019 року складає 478026,46 грн. за кредитним договором, яка складається з: - заборгованості за кредитом - 5566,29 доларів США, заборгованістю по відсоткам за користування кредитом 14013,69 доларів США, - заборгованість по комісії за користування кредитом 296,38 доларів США. Також, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 7170,40 гривень.

24.05.2023 представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Горським А.О. подана заява про перегляд заочного рішення.

Ухвалою №334/8496/19 від 06.06.2023 скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя № 334/8496/19 від 13.02.2020 у цивільні справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та призначено до судового розгляду.

05.07.2023 представником відповідача - адвокатом Горським А.О. поданий до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається, яка саме сума кредитних коштів була надана ОСОБА_1 . Матеріали справи не містять первинних банківських документів про отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 9436 доларів США, у зв`язку з чим у останнього виник обов`язок повернути кредитні кошти.

Крім того, відповідно до п.1.3 кредитного договору, забезпеченням виконання забов`язань за даним договором виступає автомобіль Daewoo Lanos, 2005 року випуску. Вказаний автомобіль був вилучений у відповідача співробітниками банку в рахунок погашення заборгованості, однак жодних посилань на ці обставини у позовній заяві та у розрахунку заборгованості відсутні.

Після спливу строку дії договору, тобто 09.12.2011 припинилося право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом. Незважаючи на це, позивачем починаючи з 12.12.2011 по дату подання позову нараховані відсотків майже на 11000,00 доларів США.

Представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до вимог позивача. Так, позивачем при зверненні до суду із цим позовом було зазначено, що кредитні кошти відповідачу були надані на строк до 09.12.2011.

В той же час позивач із позовом звернувся до суду 13.12.2019, тобто з пропуском строку позовної давності, який для основних вимог встановлений на рівні трьох років, а для вимог про стягнення неустойки на рівні одного року.

Звернув увагу, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

28.07.2023 від представника позивача - адвоката Безменко М.Є. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що 11.12.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № ZPЕ0АЕ00000340, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 9436,00 доларів США строком до 09.12.2011 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував у зв`язку з чим за ним утворилася заборгованість, яка станом на 26.11.2019 року становить 76976,80 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 5566,29 доларів США, заборгованістю по відсоткам за користування кредитом 14013,69 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 296,38 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 57100,44 гривень.

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, а тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість, яку просить стягнути позивач становить 19876,36 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 5566,29 доларів США, заборгованістю по відсоткам за користування кредитом - 14013,69 доларів США, - заборгованість по комісії за користування кредитом - 296,38 доларів США.

Кредитний договір був наданий на купівлю автомобілю. Отримавши кредитні кошти, боржник протягом тривалого часу сплачував чергові платежі по кредиту.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України, договір є дійсним, тобто фактичне прийняття пропозиції укладання договору дією. Твердження боржника, що банк не виконав свою частину умов кредитного договору щодо видачі коштів є голослівними. Та не відповідають дійсності, адже в наявності наслідки видачі коштів - отримання матеріальних благ, що були предметом кредитування.

Предмет застави автомобіль був реалізований, кошти від реалізації направлено на погашення заборгованості, що підтверджується випискою по кредитному рахунку № НОМЕР_1 .

Згідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Коштів від реалізації предмету застави виявилося недостатньо для погашення заборгованості в повному розмірі.

Вважає, що зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягає судовому захисту.

На даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за Договором не виконав, а тому позовні вимоги банку є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідачем не надані докази належного виконання кредитного договору.

Відповідно до п.5.1 договору, вказаний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. У зв`язку з цим, оскільки кредитний договір чинний та продовжує свою дію, обставини, на які відповідач посилається щодо строків позовної давності, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Представник позивача також вважає, що сума витрат, що заявлена представником відповідача значно перевищує встановлені діючим законодавством та нормативно-правовими актами граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу; сума витрат є неспівмірною із складністю цивільної справи, яка віднесена судом до малозначних справ, та не є пропорційною щодо витраченого часу; не є доведеною, що була фактичною та неминучою.

До відзиву відповідачем не було надано доказів про надання правничої допомоги.

З урахуванням викладеного просить задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. При поданні позов до суду не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника банку.

Представник відповідача - адвокат Горський А.О. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з пунктом 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлено, що 11.12.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ZPЕ0АЕ00000340 , відповідно до п. 1 Договору, банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк з 11.12.2006 по 09.12.2011 включно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 9436,00 доларів США на придбання автомобіля у розмірі 7300,00 доларів США та для сплати страхових платежів у розмірі 2136,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,14% від суми наданого кредиту, щомісяця. Період сплати з 21 по 28 число кожного місяця, щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 166,11 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором.

Отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується випискою по рахунку та меморіальним ордером №1 від 12.12.2006.

Відповідно до п.1.3 договору, забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за договором виступає легковий автомобіль Daewoo Lanos, 2005 року випуску.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.

В силу статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання.

Згідно із розрахунком заборгованості за договором № ZPЕ0АЕ00000340 від 11.12.2006 року станом на 26.11.2019 року наявна заборгованість у розмірі 76976,80 доларів США, яка складається з:

- заборгованості за кредитом - 5566,29 доларів США,

- заборгованістю по відсоткам за користування кредитом 14013,69 доларів США,

- заборгованість по комісії за користування кредитом 296,38 доларів США,

- пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 57100,44 грн.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19876,36 доларів США, яка складається з :

- заборгованості за кредитом - 5566,29 доларів США,

- заборгованістю по відсоткам за користування кредитом 14013,69 доларів США,

- заборгованість по комісії за користування кредитом 296,38 доларів США.

Оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

З розрахунку суми заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_1 отримавши кредитні кошти, протягом тривалого часу сплачував чергові платежі по кредиту.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 638, ч.2 ст. 642 ЦК України, договір є дійсним, тобто фактичне прийняття пропозиції укладання договору дією. Твердження боржника, що банк не виконав свою частину умов кредитного договору щодо видачі коштів є голослівними. Та не відповідають дійсності, адже в наявності наслідки видачі коштів - отримання матеріальних благ, що були предметом кредитування.

Предмет застави легковий автомобіль Daewoo Lanos, 2005 року випуску був реалізований. Кошти від реалізації були направлені на погашення заборгованості, що підтверджується випискою по кредитному рахунку № НОМЕР_1 .

Згідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Коштів від реалізації предмету застави виявилося недостатньо для погашення заборгованості в повному розмірі.

Отримані відповідачем кредитні кошти банку в повному обсязі не повернуті.

Вирішуючи питання про застосування наслідків спливу позовної давності, про що заявлено відповідачем, суд зазначає наступне.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З матеріалів справи вбачається, що умовами договору, викладеними у заяві позичальника, передбачено строк повернення кредиту та всіх нарахованих на цю дату складових заборгованості - 09.12.2011.

Отже, ця дата є датою виконання зобов`язання боржником в цілому, тому на ці правовідносини поширюються вимоги ч. 5 ст. 261 ЦК України.

Тобто банк довідався про невиконання позичальником умов щодо повернення всієї суми кредитної заборгованості 09.12.2011, не отримавши цю суму від відповідача протягом останнього дня користування кредитом 08.12.2011.

Таким чином, враховуючи, що строк виконання зобов`язання настав у відповідача 09.12.2011, та банк довідався про порушення свого права 08.12.2011, то строк позовної давності сплив 09.12.2014, в той час як банк звернувся з цим позовом лише 13.12.2019.

Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки 09.12.2011 сплив строк позовної давності за тілом кредиту, то він вважається таким, що сплив, і на всі додаткові вимоги, похідні від нього, оскільки відсотки, та пеня нараховуються саме на тіло кредиту.

Пунктом 31 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

За таких обставин, суд встановив, що позивачем при зверненні до суду із позовними вимогами пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, які понесені відповідачем у зв`язку із розглядом цієї справи, суд виходить з наступного.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Судом встановлено, що 19.02.2022 між адвокатом Горським Андрієм Олександровичем та ОСОБА_1 був укладений договір про надання юридичної допомоги, відповідно до якого підписано Перелік та вартість послуг за договором.

Згідно Акту №1 приймання-передачі виконавчих послуг до договору №б/н від 19.02.2022 загальна вартість наданих послуг за договором складає 13300 гривень з яких: зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції - 500,00 гривень; складання та подання адвокатського запиту до ВДВС - 800,00 гривень; складання та подання заяви про ознайомлення з матеріалами справи та ознайомлення з матеріалами справи у приміщення Ленінського районного суду м. Запоріжжя - 1500,00 гривень; складання та подання до Ленінського районного суду м.Запоріжжя заяви про перегляд заочного рішення - 1500,00 гривень; участь в судовому засіданні в суді першої інстанції (приїзд у судове засідання незалежно від того, відбулось воно чи ні) - 4 засідання * 1500,00 гривень = 6000,00 гривень; складання, відправка позивачу та подання до Ленінського районного суду м. Запоріжжя відзиву на позовну заяву - 2000,00 гривень; складання та подання до Ленінського районного суду м. Запоріжжя заяви про поворот виконання рішення - 1000,00 гривень.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналізуючи доводи представника відповідача, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, ціну позову, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 гривень.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розгляд справи покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Керуючись статтями: 12, 81, 141, 263, 265, 354 ЦПК України, статтями: 256, 509, 526, 530, 610, 611, 624, 625, 1050, 1054 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPЕ0АЕ00000340 від 11.12.2006.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, буд. 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Ісаков Д.О.