Справа №766/1503/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого - судді Скрипнік Л.А.,

за участю секретаря: Оніщенко О.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Олексій Олександрович про визнання заповіту недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Олексій Олександрович про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою від 15.09.2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 09.10.2023 року о 10.00 год.

05.10.2023 року через електронний суд надійшло клопотання представника відповідача про направлення справи за підсудністю відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України до Центрального районного суду м.Миколаєва, так як відповідачі мають зареєстроване у встановленому законом порядку місце перебування за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Центрального районного суду м.Миколаєва.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

На підставі ч.2 ст.247 УПК України, фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалося.

Суд дослідивши матеріали справи дійшов до наступного.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом спору у даній справі є односторонній правочин заповіт і об`єктом перевірки судом є саме заповіт та волевиявлення заповідача на його складення, а не конкретний об`єкт нерухомого майна.

Позовна вимога про визнання заповіту недійсним є вимогою немайнового характеру і вирішує спір про волевиявлення заповідача, а не про право на спадкове майно.

Тобто, дана правова норма ч. 1 ст. 30 ЦПК України, не може застосовуватися при визначенні підсудності пред`явленого позову, оскільки у ньому ставиться питання визнання недійсним заповіту, а не визнання права позивача на нерухоме майно.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 13 квітня 2022 року Верховного Суду у справі №373/118/20 зазначено наступне: «виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті364,367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті370,372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо пред`явлено позов про право власності на кілька приміщень, розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох об`єктів нерухомості у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких встановлено виключну підсудність, то позов пред`являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Отже, до позовної вимоги про визнання заповіту недійсним не може бути застосовано правову норму про виключну підсудність, оскільки спір між сторонами виникає не з приводу нерухомого майна, а щодо дійсності заповіту. Тобто, за результатом розгляду даної категорії справ, якщо суд прийде до задоволення позовних вимог, у позивача може виникнути право на спадкування, а не речове право на спадкове майно.

Наведене вище цілком узгоджується з висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ВССУ, зробленим у Аналізі судової практики внаслідок застосування судами роз`яснень, викладених у постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 23.01.2017р., пункт 15 якого не передбачає застосування виключної підсудності до вимог про визнання заповіту недійсним.

Згідно ч.1ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (ч. 15 ст. 28 ЦПК України).

Місце проживання відповідача ОСОБА_4 , законним представником якої є ОСОБА_3 відповідно до довідки №13.05.2022 року №4801- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є АДРЕСА_1 , що є територією Центрального районного суду м.Миколаєва.

Таким чином, даний позов пред`явлено до суду з порушенням правил територіальної підсудності.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

Враховуючи викладене, положення ст. 27 ЦПК України, суд приходить до висновку, що дана справа підсудна Центральному районному суду м.Миколаєва, оскільки зі змісту позовної заяви, а також наведених у ній вимог вбачається, що позивач просить визнати недійсним заповіт, проте вказані вимоги не є вимогами майнового характеру. При цьому позовна заява не містить вимог про визнання права власності на конкретне нерухоме майно, що розташоване на території м.Херсона в порядку спадкування, позивачем дану вимогу не було заявлено.

На підставі викладено, керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 187, 258, 260 ЦПК України -

постановив:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_5 задовольнити.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нікодон Олексій Олександрович про визнання заповіту недійсним передати на розгляд до Центрального районного суду м.Миколаєва.

Ухвала може бути оскаржена до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена удень її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяЛ. А. Скрипнік