КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», подану представником Мельніченко Олександром Дмитровичем, на рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «СК «АРКС»про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди, відповідно до якої, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог на суму франшизи, що становить 2 000 грн, просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування у розмірі 52 941,80 грн та моральну шкоду у сумі 5 000 грн, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 15 лютого 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв автомобілів марок «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 та «Nissan X-Trail», державний номерний знак НОМЕР_2 . Автомобілі отримали технічні пошкодження.

Вказано, що позивач звернувся до страховика АТ «СК «АРКС», в якій було застраховано автомобіль «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , із заявою про настання страхового випадку, однак отримав відмову у відповідності до п. 36.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відсутня інформація про наявність у діях іншого водія ДТП складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Однак, в порядку виключення прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 50% від нарахованої суми, яку позивач отримав 10 листопада 2021 року.

Вказано, що позивач із таким розмір страхованої виплати не погоджується, адже вказане суперечить вимогам ст. 29 зазначеного Закону, оскільки страхове відшкодування становить витрати, пов`язанні з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, включаючи витрати на усунення пошкоджень. Справа про адміністративне правопорушення відносно іншого водія ДТП ОСОБА_2 закрита у зв`язку із його смертю. Вважає таку обставину не реабілітуючою щодо спростування факту наявності його вини. У зв`язку із наведеним просить позов задовольнити та виплати страхове відшкодування у розмірі матеріальних збитків заподіяних в ДТП від 15 лютого 2020 року.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається також на те, що йому заподіяна моральна шкода у зв`язку із невиплатою страхового відшкодування у повному обсязі, а тому просить стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «СК «АРКС» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 52 941,80 грн та 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього у розмірі 54 941,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з АТ «СК «АРКС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 857,96 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, представник АТ «СК «АРКС» - Мельніченко О.Д. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року постанову Печерського районного суду міста Києва від 17 травня 2021 року по справі №757/18815/20 було скасовано, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито.

Таким чином, апелянт вважає, що у зв`язку із відсутністю рішення суду, яке набрала законної сили та яким би було підтверджено вину ОСОБА_2 в ДТП, що мала місце 15 лютого 2020 року в м. Києві, у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття рішення, передбаченого ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

АТ «СК «АРКС» вважає, що жодним чином не порушувало право позивача на отримання відшкодування у порядку, встановленому законом, не вчиняло дій, які свідчили б про невизнання або оспорювання такого права.

Доводами апеляційної скарги також є те, що розмір позовних вимог не підлягає визначенню на підставі висновку №070-2/20 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 28 грудня 2020 року, оскільки після отримання повідомлення про ДТП, АТ «СК «АРКС» було залучено експерта ОСОБА_3 , який 21 лютого 2020 року здійснив огляд пошкодженого автомобіля позивача. Вказано, що за результатами огляду експертом 18 березня 2020 року було складено Висновок №070/20 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, відповідно до якого вартість матеріального збитку станом на дату проведення дослідження становить 91 757,83 грн.

Також апелянт звертає увагу, що відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюєтьсябезпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Враховуючи вказані положення закону апелянт вважає, що суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку стягнення з відповідача на користь позивача суми без вирахування розміру ПДВ.

Апелянт також заперечує проти стягнення з нього на користь позивача моральної шкоди, оскільки позивачем не було надано жодного документу, який би підтвердив наявність в діях відповідача порушення його прав та інтересів, причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та його моральним станом, а також з яких міркувань позивач виходив та чим обґрунтовував розрахунок заподіяної моральної шкоди.

Крім того, апелянт звертає увагу, що відповідно до положень статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Однак, позивачем не було надано доказів того, що в результаті ДТП він отримав ушкодження здоров`я, у зв`язку із чим страхова виплата відповідачем не здійснювалась, як і не доведено, що в діях АТ «СК «АРКС» наявна вина в заподіянні моральної шкоди ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, представник АТ «СК «АРКС» - Мельніченко О.Д. просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у вказаній частині нове рішення, яким у задоволенні вимог відмовити в повному обсязі, а судові витрати віднести на рахунок позивача по справі.

13 липня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 , відповідно до якого позивач наголошує, що постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року було закрито провадження у справі №757/18815/20 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у зв`язку із смертю особи, тобто з нереабілітуючих обставин. Таким чином, вказане не спростовує факт наявності вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП 15 лютого 2020 року.

ОСОБА_1 також вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв за основу Висновок судового експерта Коваля І.М. від 28 грудня 2020 року №070-2/20, відповідно до якого було уточнено вартість матеріального збитку, яка становить 95 411,57 грн, оскільки окрім першого огляду автомобіля було здійснено додатковий огляд після повідомлення страховика та з їх дозволу й було виявлено приховані пошкодження, які були зафіксовані у додатковому акті огляду транспортного засобу від 27 березня 2020 року.

Щодо моральної шкоди ОСОБА_1 зазначає, що стягнення моральної шкоди пов`язано із тим, що сума страхового відшкодування була виплачена не в повному обсязі й вказані неправомірні дії відповідача зумовили моральні страждання, які позивач оцінює в 5 000 грн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу АТ «СК «АРКС» залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 124 КУПАП відносно обох водіїв.

09 лютого 2021 року постановою Печерського районного суду міста Києва у справі №757/18812/20-п провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Київського апеляційного суду від 16 червня 21021 року постанову суду першої інстанції залишено без змін (а.с.37-44, т.1).

17 травня 2021 року постановою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/18815/20-п ОСОБА_2 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року постанову суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , на підставі пункту 9 статті 247 КУпАП. При цьому у постанові зазначено, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_2 15.02.2020 о 13.40 год., керуючи автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на перехресті вулиць Підвисоцького та вулиці М. Бойчука перед початком руху під час подання сигналу світлофора, що дозволяє рух, в порушення п. п. 10.1, 16.5 ПДР, не надав дорогу автомобілю марки «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , що завершував рух через перехрестя. Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження. У постанові суду першої інстанції аналізовано зібрані докази у справі та суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У зв`язку із смертю ОСОБА_2 постановою суд апеляційної інстанції провадження у справі закрито у відповідності до п. 9 ст. 247 КУпАП (а.с.31-36, т.1).

Автомобіль марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 застрахований АТ «СК «АРКС», згідно з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 29 листопада 2019 року № ЕР156424371 (далі - договір).

У зв`язку із ДТП, яка мала місце 15 лютого 2020 року, ОСОБА_1 цього ж дня звернувся до страховика АТ «СК «АРКС» із заявою про подію та виплату за договором (а.с.108-110, т.1).

Листом страхової компанії «АРКС» від 08 листопада 2021 року № 01297/14 ОСОБА_1 повідомлено під відсутність підстав для прийняття компанією рішення про виплату страхового відшкодування у відповідності до п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто відсутнє судове рішення, яке набрало законної сили, та підтверджує вину ОСОБА_2 в ДТП, яка мала місце 15 лютого 2020 року. Проте, АТ «СК «АРКС», в порядку виключення прийняла рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування у розмірі 50 % від нарахованої суми (а.с.12-13, т.1).

10 листопада 2021 року страховою компанією АТ «СК «АРКС» виплачено ОСОБА_1 страховий платіж у розмірі 40 267,42 грн, тобто 50 % від нарахованої суми, що підтверджено довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 21 грудня 2021 року, а також платіжним дорученням №838267 від 10 листопада 2021 року (а.с.45, 137 т.1).

Згідно з висновку експерта № 2020-0107 від 03 липня 2020 року судового експерта Автономова М.В. за результатами проведення автомеханічного дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди за участі автомобілів «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 та «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 установлено, що в дорожній обстановці, яка мала наслідком ДТП 15 лютого 2020 року, в діях водія автомобіля марки «Nissan X-Trail» ОСОБА_1 не вбачається невідповідностей технічного характеру вимогам п. п. 12.3, 16.8 ПДР, в тому числі вимогам п. п. 2.3б), 8.10, 8.11 цих же Правил, які б перебували у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В даній обстановці в діях водія автомобіля «Renault Megane» ОСОБА_2 вбачаються невідповідності технічного характеру вимогам п. 16.5 ПДР , які перебували у причинному зв`язку з виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с.24-30, т.1).

Відповідний висновок був одним із доказів, який аналізований судом першої інстанції та апеляційної інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП (справа № 757/18812/20-п), у якій провадження у справі закрито у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (відсутність події і складу адміністративного правопорушення).

Відповідно до висновку № 070/20 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу складеного 18 березня 2020 року судовим експертом Коваль І.М., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження ДТП, яка сталась 15 лютого 2020 року, станом на дату проведення дослідження становить 91 757,83 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) (а.с.112-133, т.1).

Позивач наводить у заяві по суті (а.с.149-154, т.1) аргументи про те, що висновок №070/20 не охоплював усіх пошкоджень, які були заподіяні внаслідок ДТП, про що відповідачу було повідомлено та такі пошкодження були зафіксовані у додатковому акті огляду від 27 березня 2020 року № 070-1/20. З урахуванням виявлених додаткових пошкоджень судовим експертом Коваль І.М. проведено експертне автотоварознавче дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу.

Відповідно до висновку судового експерта Коваль І.М. від 28 грудня 2020 року № 070-2/20 установлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження ДТП, яка сталась 15 лютого 2020 року, станом на дату проведення дослідження становить 95 411,57 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) (а.с.15-23, т.1).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , мотивував своє рішення тим, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 (справа №757/18815/20-п) на стадії апеляційного розгляду справи, у зв`язку із смертю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності у відповідності до п.9 ч. 1 ст. 247 КУпАП, не підтверджує відсутності вини ОСОБА_2 , яка необхідна для цивільно-правової відповідальності та така обставина (смерть) не є реабілітуючою, тобто такою, яка свідчить про повну невинуватість особи у вчиненні правопорушення. Проаналізувавши зібрані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність достатніх доказів встановлення винуватості ОСОБА_2 , причинного зв`язку із виникнення ДТП, яка мала місце 15 лютого 2020 року та наслідками, які настали внаслідок цього.Таким чином, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки вина ОСОБА_2 є наявною у ДТП, яка мала місце 15 лютого 2020 року, а тому матеріальна шкода, яка завдана позивачу ДТП, яка мала місце 15 лютого 2020 року, підлягає відшкодуванню.

Задовольняючи позовні вимоги в частині відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що затягування відповідачем виплати страхового відшкодування, свідчить про порушення страховиком зобов`язань за договором страхування, що призвело до душевних хвилювань та вимагало додаткових зусиль і часу, вплинуло на особисті, сімейні стосунки позивача, а тому визначив розмір даного відшкодування в сумі 2 000 грн, зазначивши при цьому, що вказаний розмір є розумним, справедливим та адекватним способом відновлення порушеного немайнового права позивача.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.

Така особа, відповідно до статті 1192 ЦК України, має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Відповідно до статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.

Вище вказаний Закон України є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За нормами статті 3 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди. За загальним правилом належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі завдавач шкоди.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 17 травня 2021 року постановою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/18815/20-п ОСОБА_2 визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУПАП, а провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Постановою Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року постанову суду першої інстанції скасовано, а провадження у справі закрито, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , на підставі пункту 9 статті 247 КУпАП. Згідно з протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 15.02.2020 о 13.40 год., керуючи автомобілем марки «Renault Megane», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на перехресті вулиць Підвисоцького та вулиці М. Бойчука перед початком руху під час подання сигналу світлофора, що дозволяє рух, в порушення п. п. 10.1, 16.5 ПДР, не надав дорогу автомобілю марки «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , що завершував рух через перехрестя. Внаслідок ДТП автомобілі отримали пошкодження. У постанові суду першої інстанції аналізовано зібрані докази у справі та суд прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. У зв`язку із смертю ОСОБА_2 постановою суд апеляційної інстанції провадження у справі закрито у відповідності до п. 9 ст. 247 КУпАП (а.с.31-36, т.1).

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що обставин встановлені у постанові Київського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року не можуть бути правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «СК «АРКС» про стягнення страхового відшкодування, оскільки як вбачається із тексту вказаної постанови апеляційний суд закрив провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у зв`язку із смертю особи, на підставі п.9 ст.247 КУпАП, а не за п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП. Вказані підстави для закриття провадження у справі не є реабілітуючими, а тому не можуть свідчити про відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, яка мала місце 15 лютого 2020 року.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині непогодження із розмір суми страхового відшкодування, яке підлягає до стягнення, то апеляційний суд керується наступним.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Так, при розгляді вказаної справи позивачем на підтвердження заподіяної шкоди було подано висновок судового експерта Коваль І.М. від 18 березня 2020 року № 070/20 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження ДТП, яка сталась 15 лютого 2020 року, станом на дату проведення дослідження становить 91 757,83 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) (а.с.112-133, т.1).

Крім того, було надано висновок судового експерта Коваль І.М. від 28 грудня 2020 року № 070-2/20 відповідно до встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Nissan X-Trail», д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження ДТП, яка сталась 15 лютого 2020 року, станом на дату проведення дослідження становить 95 411,57 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) (а.с.15-23, т.1).

Системний аналіз матеріалів справи свідчить про те, у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин справи, зокрема, неповним встановленням всіх пошкоджень транспортного засобу позивача по справі експертом Коваль І.М., було проведено додатковий огляд транспортного засобу позивача й виявлені пошкодження були зафіксовані у додатковому акті огляду від 27 березня 2020 року № 070-1/20. З урахуванням виявлених додаткових пошкоджень судовим експертом Коваль І.М. проведено експертне автотоварознавче дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу.

Вказані обставини встановлені із тексту надано висновку судового експерта Коваль І.М. від 28 грудня 2020 року № 070-2/20.

Таким чином, судом першої інстанції було обґрунтовано покладено в основу рішення саме висновок судового експерта Коваль І.М. від 28 грудня 2020 року № 070-2/20, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Nissan X-Trail», державний номерний знак НОМЕР_2 в результаті його пошкодження ДТП, яка сталась 15 лютого 2020 року, станом на дату проведення дослідження становить 95 411,57 грн.

Крім того, судом першої інстанції правомірно також було вираховано розмір франшизи, який становив 2 000 грн, під час стягнення розміру страхового відшкодування в сумі 52 941,80 грн.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом відхиляються як необґрунтовані доводи апеляційної скарги в цій частині.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що відповідно до положень п.36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Системний аналіз вказаних норм законодавства дає підстави для висновку, що страховик, який здійснює виплату страхового відшкодування безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), зменшує розмір відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу на суму ПДВ й в подальшому може відшкодувати особі вказаний розмір ПДВ за умови документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Із вказаного слідує, що розмір ПДВ відшкодовується страховиком за умови документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту транспортного засобу й вказана сума входить до суми страхового відшкодування.

Однак, апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сума страхового відшкодування, яка стягнута з нього на користь позивача по справі включає розмір ПДВ, який підлягає відшкодуванню лише після проведення ремонту транспортного засобу.

Щодо задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн, то апеляційний суд виходить із наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 ЦК України, фізична особа має право на відшкодування моральної шкоди, якщо зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля для відновлення попереднього стану. При цьому розмір морального відшкодування повинен відповідати принципу розумності, виваженості, справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Разом з тим, відповідно до положень статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Разом з тим, позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 мотивував затягуванням відповідачем виплати страхового відшкодування, що, за його твердженнями, призвело до душевних хвилювань та вимагало додаткових зусиль і часу, вплинуло на особисті, сімейні стосунки.

Однак, апеляційний суд звертає увагу, що між позивачем та відповідачем відсутні договірні правовідносини, ОСОБА_1 не є споживачем послуг за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.

Так, у зв`язку із невчасним виконанням грошового зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 мав право захистити свої права шляхом пред`явлення позовних вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі ст.625 ЦК України.

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 подавав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути три проценти річних та інфляційні втрати, проте ухвалою Подільського районного суду міста Києва від11 квітня 2023 року у прийнятті до розгляду заяви про уточнення позовних вимог відмовлено.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги в частині неправомірного стягнення моральної шкоди у розмірі 2 000 грн.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу апеляційної скарги апелянт сплатив судовий збір у розмірі 1362 грн, а апеляційний суд задовольнив апеляційну скаргу частково на 3,6%, то до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 49 грн (3,6% від 1362 грн).

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», подану представником Мельніченко Олександром Дмитровичем,задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

В іншій частині рішення Подільського районного суду міста Києва від 10 травня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (, м. Київ, вулиця Іллінська, будинок № 8) понесені судові витрати в суді апеляційної інстанції в розмірі 49 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Текст постанови складено 25 жовтня 2023 року.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв