САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1138/20
Провадження №2/726/299/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., з участю секретаря судових засідань Колісник А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ :

19 серпня 2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 у якому вказує, що останній звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 09.01.2014 року. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, отримано кредитну картку.

Крім цього, 05.01.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір №KUB845, що підписаний відповідачем за допомогою ЕЦП. Вказує на те, що 12.01.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 50000,00 грн. за проектом «КУБ», які він зняв у відділені банку. Відповідно до оферти позичальника, позика погашається щомісячним платежем рівними частинами, що включають суми позики та суми процентів, тобто щомісячними платежами в розмірі 5581,34 грн. протягом 12 місяців із 12.02.2017 р. по 12.01.2018 р. На погашення щомісячних платежів, проводилось списання грошових коштів із кредитної карти.

Враховуючи, що було списано 12 платежів у розмірі 5581,34 гри., то заборгованість за Договором-2 погашено за рахунок вказаних вище списань із кредитної картки № НОМЕР_1 , а заборгованість, що виникла в їх наслідок на вказаній картці має бути погашена відповідно до умов Договір про надання банківських послуг від 09.01.2014 року, відповідно до якого обслуговується картковий рахунок відповідача.

Зазначають, що станом на 04.05.2020 року ОСОБА_1 має заборгованість у загальній сумі 113077,80 грн. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитом та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Садгірського районного суду м Чернівці від 16.10.2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» було задоволено в повному обсязі.

За заявою представника відповідача від 04.07.2023 року, ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 10.08.2023 року, вказане вище заочне судове рішення було скасовано.

У своїй заяві про перегляду заочного рішення, представник позивача вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження укладення між сторонами договору від 09.01.2014 року, за яким відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, отримано кредитну картку. Не підтверджено про ознайомлення боржника з правилами та умовами кредитування, що свідчить про неналежне укладення договору. Крім того, відсутні докази про наданню позивачу кредитної картки та отримання ним грошових коштів. Зазначає, що ОСОБА_1 не отримував та не користувався кредитною карткою. Крім того, умови кредитування не містять положень щодо застосування до боржника відповідальності за ст. 625 ЦК України у межах строку кредитування. Наголошує, що наданий банком розрахунок не є належним доказом отримання кредитних коштів та не підтверджує позовних вимог позивача.

Крім того вказує, що із позову слідує, що між сторонами було укладено два правочини, однак позивач просить стягнути заборгованість виключно за одним із них. Враховуючи, що відповідач не користувався кредитною карткою, за логікою, він повинен б бути боржником у обох зобов`язаннях.

Окрім того заявляє про сплив позовної давності щодо заявлених вимог, оскільки правочини були укладені у 2014 та 2017 роках, то станом на день звернення до суду із вказаним позовом, строк позовної давності сплив.

Таким чином просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У своїх письмових поясненнях, представник позивача спростовує обставини, якими представник відповідача обґрунтовує відсутність підстав для задоволення позову. Зокрема вказує, що обидва правочини було укладено належним чином, у відповідності до вимог цивільного законодавства та з дотримання положень про договір приєднання та публічну оферту. Зазначає, що договір від 05.01.2017 року був строковим (12 місяців). Умовами договору було передбачено, що бдя погашення заборгованості за ним, може проводитись списання з інших рахунків боржника. Відтак, грошові кошти на погашення заборгованості за вказаним договором були списані із карткового рахунку, який було відкрито відповідачу у 2014 році. Внаслідок зарахування таких коштів, кредитний договір від 05.01.2017 року було виконано. Разом із тим, відповідачем не виконано умов кредитування за картковим рахунком. Також зазначає, що строк дії кредитної картки спливав у 2020 році, а тому позивач не пропустив строк позовної давності та звернувся до суду у його межах. Заперечує також про те, що відповідач не користувався кредитною карткою, оскільки, згідно виписки по рахунку, він розраховувався нею при здійсненні побутових платежів.

Разом із тим, представник позивача звернувся до суду із заявою про зменшення позовних вимог та просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним зобов`язанням у розмірі 76457,44 гривень, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту 56243,28 гривень та заборгованістю за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України 20214,16 гривень.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позові, позов просить задовольнити враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні дав пояснення аналогічні викладеним у заяві про скасування заочного рішення, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 09.01.2014 року. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, отримано кредитну картку «Універсальна». У подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався до 500,00 грн. керуючись п.п.2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Згідно з довідкою АТКБ «Приватбанк», на підставі укладеного кредитного договору б/н, ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок, 18.10.2016 року видано кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 07 місяця 2020 року.

Варто зауважити, що згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог кодексу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви Позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів.

У відповідності з ч. 2. ст. 639 Цивільного кодексу України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua) ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила).

Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку, (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов)

Відповідачем було підписано заяву про приєднення до Умов та правил надання банківських послуг.

У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua;https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднення.

Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднення до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Окрім того, відповідно з випискою по рахунку вбачається, що відповідач неодноразово використовував кредитну картку, а саме здійснював побутові платежі, здійснював переказ коштів, оплату за послуги та товари, знімав грошові кошти у банкоматі, тощо

У постанові від 10.04.2019 у справі № 356/1635/16-ц (reyestr.court.gov.ua/Review/81360215) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

У постанові від 28.03.2019 у справі № 428/2873/17 ( reyestr.court.gov.ua/Review/80854464 ) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору; приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком; саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин".

У постанові від 06.02.2018 у справі № 755/2720/16-ц (reyestr.court.gov.ua/Review/72124540) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», в якій виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку; при цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

У постанові від 17.04.2019 у справі № 666/388/16-ц (reyestr.court.gov.ua/Review/81287537) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок, що посилання у касаційній скарзі на не підписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та не ознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, оскільки з огляду на ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору; а за обставин укладення між сторонами договору приєднання у момент підписання заяви-анкети відповідач мав право вимагати від банку надання умов та правил надання банківських послуг, або відмовитись від укладення кредитного договору у такій формі.

Відтак позивачем доведено, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, що відповідач користувався грошима.

Судом також встановлено, що 05.01.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір №KUB845, що підписаний відповідачем за допомогою ЕЦП. 12.01.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 50000,00 грн. за проектом «КУБ», які він зняв у відділені банку, що вбачається із виписки по рахунку.

Відповідно до оферти позичальника позика погашається щомісячним платежем рівними частинами, що включають суми позики та суми процентів. Тобто щомісячними платежами в розмірі 5581,34 грн. на протязі 12 місяців із 12.02.2017 р. по 12.01.2018 р. (останній платіж у сумі 5581,30) відбувалися списання платежів із кредитної карти на погашення заборгованості Позичальника, що відповідає оферті позичальника, де зазначено, що боржник погоджується, щоб для погашення заборгованості за позикою, банк має право проводити списання з усіх його рахунків на користь позикодавця.

Відтак, позивачем було списано із карткового рахунку № НОМЕР_1 платежі, необхідні для виконання договору №KUB845 від 05.01.2017 року, у зв`язку із чим, вказаний правочин був припинений шляхом його повного виконання за рахунок кредитних коштів з іншого карткового рахунку боржника. Таким чином, станом на момент звернення позивача до суду із вказаним позовом, заборгованість за вищевказаним строковим договором відсутня, зобов`язання припинено.

Натомість зобов`язання із повернення кредитних коштів продовжило існувати за договором б/н від 09.01.2014 року.

Що стосується застосування строку позовної давності варто вказати, що відповідно до ст.256 ЦК України,позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Було встановлено, що строк дії карткового рахунку закінчується 07 місяця 2020 року. Позив було подано 19.08.2020 року, тобто через, більш ніж місяць, після закінчення строку дії картки та початку відліку 3-річного строку позовної давності, за яким позивач може звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Окрім того, умови кредитування не передбачають погашення кредиту щомісячними платежами, чи будь яких інших умов щодо строковості погашення заборгованості. Відтак, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності та їх наслідків щодо основного зобовязання.

Згідно з розрахунком від 04 травня 2020 року, боржник не виконав свої зобов`язання перед банком, взяті в кредит грошові кошти не повернув, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 113077,80 грн, яка складається із:

- 56243,28 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;

- 20214,16 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України;

- 36620,36 грн, - нарахована пеня.

Враховуючи клопотання зменшення позовних вимог, позивач просить стягнути із відповідача заборгованість простроченим тілом кредиту у розмірі 56243,28 грн. та заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України у розмірі 20214,16 грн.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановленістаттею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування на суму боргу трьох процентів річних відповідно достатті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та N 646/14523/15-ц.

Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування, у даному випадку 01.07.2020 року і виключно у випадку, якщо строк дії договору не лонгується на новий строк, із боржника дійсно може бути стягнуто 3% річних відповідно достатті 625 ЦК України, як міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Натомість, позивачем нараховано заборгованість зі сплати грошових сум у порядку ст. 625 ЦК України у період, коли строк дії договору не закінчився. За вказаний період часу, на боржника не може бути покладено відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких умов, вказана частина заборгованості у розмірі 20214,16 гривень не може бути стягнута із відповідача.

Враховуючи викладене, у зв`язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань у кредитних правовідносинах, які виникли між ним та банком на підставі договору, суд, з підстав викладених вище, вважає, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 56243,28 гривень та судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог, а у іншій іх частині відмовити.

Керуючись ст.ст. 625, 626, 628, 1054, 1048, 634, 639, 256-257, 267, 610-611, 1050 ЦК України, ст.ст.259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, , рах. № НОМЕР_3 ), заборгованість станом на 04.05.2020 року за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 09.01.2014 року в розмірі 56243,28 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» суму сплаченого судового збору 1051,00 гривень грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук