Справа номер 484/1529/23 Головуючий суду першої інстанції Шикеря І. А.
Провадження номер 22-ц/812/1017/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Серебрякової Т. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О. М.,

без участі учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2023 року, ухвалене за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2023 року ОСОБА_1 подала до суду вищезазначений позов, який обґрунтовувала наступним.

Вона є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим на підставі рішення Первомайської міської ради від 20 липня 1995 року № 188.

У вказаній квартирі зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 , який у ній не проживає з 2004 року.

Шлюб між сторонами розірвано 23 листопада 2011 року.

З 2004 року відповідач проживає по АДРЕСА_2 .

Добровільно знятися з реєстрації ОСОБА_2 відмовляється. Будь яких домовленостей між ними щодо користування квартирою немає. За комунальні послуги він не сплачує, його особистих речей в квартирі немає, спільним побутом вони не пов`язані.

Позивач самостійно утримує квартиру, а факт реєстрації відповідача у ній створює їй перешкоди у користуванні та розпоряджанні її власністю на свій розсуд. Це ж заважає їй оформити державну допомогу (субсидію).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

ОСОБА_2 проти позову заперечував, зазначаючи, що з позивачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 1987 року по 23 листопада 2011 року. У період шлюбу за спільні кошти вони придбали квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а не особистою власністю позивача. За такого, його як власника квартири не може бути визнано таким, що втратив право користування нею.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2023 року у задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач є співвласником спірної квартири, а тому на нього не розповсюджується положення ч.2 ст.405 ЦК України.

Крім того, зазначено, що позивач не позбавлена права на звернення до суду за захистом її прав як співвласника житла у випадку їх порушення іншими співвласниками, зокрема, у разі відмови нести тягар утримання спільного майна.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач зазначала, що суд неправильно оцінив досліджені докази, що призвело до ухвалення хибного рішення.

Узагальнені доводи та заперечення особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_4 у період шлюбу з відповідачем на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 28 березня 1995 року стала власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але не проживає з 2004 року, про що свідчить довідка голови ЖБК «Україна» від 13 березня 2023 року та лист Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 27 березня 2023 року.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень у провадженні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа №484/3941/23 про поділ майна подружжя, що випливає з ухвали суду про відкриття провадження у справі від 15 серпня 2023 року.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з вимогами статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на час виникнення спірної власності сторін, регламентовано, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один із них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника.

Як вбачається з матеріалів справи після розірвання шлюбу між сторонами розподілу спільного майна подружжя проведено не було.

Звертаючись до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивач посилалася на те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 тривалий час не проживає у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1 , що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Проте, відповідач оспорив одноособове право власності позивача на квартиру, звернувшись з позовом до суду.

Отже, на теперішній час право спільної сумісної власності на вищевказану квартиру не спростовано.

За вказаних обставин та враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність на день ухвалення рішення у справі підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки за наявності неспростованого факту спільної сумісної власності на квартиру співвласника не може бути визнано таким, що втратив право користування належною йому нерухомістю.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги позивача та скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Т. В. Серебрякова

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2023 року.