ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7620/23 Справа № 932/3387/22 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпровської міської ради на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи - ОСОБА_2 , в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування рішення та поновлення на квартирному обліку, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи - ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , про скасування рішення та поновлення на квартирному обліку, мотивуючи його тим, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23 листопада 2021 року №1205 він був зарахований на квартирний облік зі складом родини 6 осіб - дружина та четверо дітей, як такого, що забезпечений житловою площею нижче за встановлений рівень та включено його до списку осіб, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з правом першочергового одержання жилих приміщень як учасника бойових дій.

Вказував, що з відповідною заявою він звертався 29 жовтня 2020 року до АНД районної у місті Дніпрі раді, оскільки постійно проживав та був зареєстрований з родиною за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку зі зміною дислокації військової частини, де він перебував на службі, йому та його родині доводилося змінювати місце реєстрації, але за цими місцями на квартирному обліку він не перебував та житлом не забезпечувався.

Посилаючись на те, що посадові особи виконавчого комітету Дніпровської міської ради запевняли, що зміна реєстрації не вплине на знаходження на квартирному обліку при наданні довідки, що він не перебуває на обліку, однак рішенням виконкому від 25 січня 2022 року №127 його та родину було знято з квартирного обліку у зв`язку зі зміною місця реєстрації, а тому просив суд ухвалити рішення, яким скасувати рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 25 січня 2022 року №127 в частині зняття з квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов щодо нього зі складом родини 6 осіб, утому числі - дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_5 , та поновити його з родиною на квартирному обліку як такого, що забезпечений житловою площею нижче за встановлений рівень та включити його до списку осіб, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з правом першочергового одержання жилих приміщень як учасника бойових дій.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2023 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач виконавчий комітет Дніпровської міської ради, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач та члени його родини 20 жовтня 2021 року виїхали на постійне місце проживання до іншого населеного пункту а саме до смт.Гвардійське Новомосковського району, тому відповідно до п.2, ч.2 статті 40 ЖК України позивача та членів його родини знято з обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Суд першої інстанції помилково посилався на рішення Конституційного Суду України від 22 червня 2022 року у справі №5-р(ІІ)/2022 за конституційною скаргою ОСОБА_7 в частині неконституційності п.2 ч.2 статті 40 ЖК України.

16 серпня 2023 року та 29 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошував на тому, що він та його родина зняті з квартирного обліку незаконно. Звертав увагу на норми Конституції України, які гарантують свободу пересування та вільний вибір місця проживання та право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23 листопада 2021 року N°1205 ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік зі складом родини 6 осіб - дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_5 , як такого, що забезпечений житловою площею нижче за встановлений рівень та включити його до списку осіб, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з правом першочергового одержання жилих приміщень як учасника бойових дій.

З відповідною заявою про взяття на квартирний облік він звертався 29 жовтня 2020 року до Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, так як постійно проживав та був зареєстрований з родиною за адресою - АДРЕСА_1 .

Відповідно довідки в/ч НОМЕР_1 від 10 листопада 2021 року ОСОБА_1 разом із родиною прописаний за місцем дислокації військової частини до отримання житлової площі у встановленому порядку в Новомосковському районі смт.Гвардійське, що також підтверджується довідкою Черкаської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 05 листопада 2021 року.

Відповідно довідки в/ч НОМЕР_1 від 26 листопада 2021 року ОСОБА_1 не перебуває на квартирному обліку у в/ч НОМЕР_1 , не перебував та житлом не забезпечувався.

З 26 січня 2022 року був переведений до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27 червня 2022 ркоу ОСОБА_1 на квартирному обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 не перебував та житлом не забезпечувався.

Також відповідно до додатків 17 та 22, виданих КЕВ м.Дніпро від 01 лютого 2022 року, за час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 квартирному обліку не перебував та житлом не забезпечувався.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 25 січня 2022 №127 «Про прийняття на облік громадян та зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, внесення змін до облікових справ осіб» знято з обліку ОСОБА_1 зі складом його родини, як особу яка потребує поліпшення житлових умов, оскільки позивач виїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що особа, здійснюючи конституційні права і свободи, може мати кілька місць проживання, зокрема водночас у кількох населених пунктах, це не призводить до перешкоджання ефективній реалізації інших конституційних прав. Такого висновку дійшов Конституційний Суд України від 22 червня 2022 у справі №5-р(ІІ)/2022 за конституційною скаргою ОСОБА_7 . На думку суду, зняття позивача з квартирного обліку з підстав, що визнані неконституційними, вочевидь не узгоджується із конституційним обов`язком органу місцевого самоврядування, а тому суд констатував, що таке рішення по відношенню до позивача не ґрунтується на законі, у зв`язку із чим вважав за можливе задовольнити позов.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Стаття 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. При цьому згідно з частиною третьою цієї статті при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадянин не може бути обмежений або привілейований у своїх конституційних правах та свободах за ознакою місця проживання або іншими ознаками відповідно до статті 24 Конституції України.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону (частина друга статті 47 Конституції України).

Відповідно до статті 34 ЖК України визначено підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов, а саме: визначено підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до статті 36 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Згідно з частиною першою статті 39 ЖК України громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.

Статтею 43 ЖК України визначено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

У статті 45 ЖК України зазначено, що у першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов, зокрема, матерям, яким присвоєно звання Мати-героїня, багатодітним сім`ям, сім`ям, що виховують дітей з інвалідністю, і одиноким матерям (батькам).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 40 ЖК України, у редакції, яка діяла на час винесення відповідачем оскаржуваного рішення, громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання житлового приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другої цієї статті.

Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення; 1-1) одноразового одержання за їх бажанням від органів державної влади або органів місцевого самоврядування грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення у встановленому порядку; 2) виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту; 3) припинення трудових відносин з підприємством, установою, організацією особи, яка перебуває на обліку за місцем роботи, крім випадків, передбачених законом; 4) засудження до позбавлення волі на строк понад шість місяців; 5) подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік.

Аналогічні за своїм змістом підстави для зняття з квартирного обліку закріплено у пункті 26 Правил, у якому додатково зазначено підстави для зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23 листопада 2021 року N1205 ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік зі складом родини 6 осіб - дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 , син ОСОБА_5 , як такого, що забезпечений житловою площею нижче за встановлений рівень та включено його до списку осіб, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з правом першочергового одержання жилих приміщень як учасника бойових дій.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 25 січня 2022 №127 «Про прийняття на облік громадян та зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, внесення змін до облікових справ осіб» знято з обліку ОСОБА_1 зі складом його родини, як особу яка потребує поліпшення житлових умов, оскільки позивач виїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

В той же час, позивачем доведено факт того, що після переїзду до іншого населеного пункту, за родом своєї діяльності (за місцем дислокації військової частини), на квартирному обліку він не перебував, жилого приміщення не отримував.

Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 25 січня 2022 №127 «Про прийняття на облік громадян та зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, внесення змін до облікових справ осіб» яке оскаржено позивачем в частині зняття його з обліку було прийняте виключно з посиланням на те, що позивач виїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту (п.2 ч.2 ст.40 ЖК України).

В той же час судом першої інстанції вірно встановлено, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 червня 2022 року у справі №5-р(ІІ)/2022 за конституційною скаргою ОСОБА_7 дійшов висновку, що пункт 2 частини другої статті 40 Кодексу не узгоджується з частиною першою статті 33 Основного Закону України, суперечить приписам частини другої статті 24, частини першої статті 33 Конституції України та є неконституційним.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зазначив, що виходячи з розуміння конституційних прав і свобод людини як єдиної й цілісної системи Конституційний Суд України констатував, що встановлення законодавцем у пункті 2 частини другої статті 40 Кодексу зв`язку між реалізацією громадянином права на житло в населеному пункті, у якому він перебував на обліку тих, хто потребує поліпшення житлових умов, і виїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту не узгоджується з гарантованими Конституцією України кожному, хто законно перебуває на території України, свободою пересування, вільним вибором місця проживання (частина перша статті 33 Основного Закону України).

Гарантовані Конституцією України свобода пересування, вільний вибір місця проживання не можуть бути ефективно реалізовані за умови, якщо законодавче регулювання поведінки особи щодо їх здійснення допускає настання несприятливих для особи наслідків, які не можуть бути виправданими з огляду на конституційні цінності.

Зниження внутрішньої мобільності особи в сучасному суспільстві істотно ускладнює реалізацію особою низки її інших прав, гарантованих Основним Законом України, зокрема прав: брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, на рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування (стаття 38), на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом (стаття 42), на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку вона вільно обирає або на яку вільно погоджується (стаття 43), на соціальний захист (стаття 46), на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування (стаття 49), на освіту (стаття 53).

Конституційний Суд України водночас ураховує, що свобода пересування, вільний вибір місця проживання можуть бути обмежені законом, що визначено частиною першою статті 33 Конституції України. Однак таке законодавче регулювання (установлення винятків із цієї свободи) не може бути свавільним, а навпаки воно має бути узгоджене з конституційними цінностями та виправдане з огляду на суспільний інтерес.

Конституційний Суд України зазначив, що обмеження конституційної свободи пересування, вільного вибору місця проживання, яке міститься в пункті 2 частини другої статті 40 Кодексу, позбавлене легітимної мети та не є виправданим.

Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, у значній мірі зводяться до необхідності переоцінки доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р.Куценко

М.О.Макаров