Справа № 229/185/23
Провадження № 2/229/414/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 червня 2023 р. м. Дружківка, Донецької області

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіної Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Шайгородської О.Г.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» про стягнення невиплаченої заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Дружківського міського суду Донецької області з позовною заявою (яку вподальшому уточнила) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» про стягнення невиплаченої заробітної плати у розмірі 4500,00 грн, компенсації за невикористану відпустку у розмірі 16209,02 грн, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 57829,88 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2010 року по 25.07.2022 року, вона знаходилась у трудових відносинах з відповідачем, 25.07.2022 була звільнена у зв`язку із виходом на пенсію. Зазначає, що відповідачем до теперішнього часу їй не виплачена заробітна плата з 01.07.2022 року по 25.07.2022 року та компенсація за 49 днів відпустки. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі відповідач не бажає, тому вона вимушена звернутися до суду за відновленням порушених прав та просить суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату з 01.07.2022 року по 25.07.2022 року у розмірі 4500,00 грн, компенсацію за невикористану відпустку за 49 днів у розмірі 16209,02 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 149 днів у розмірі 57829,88 грн та судові витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 13 лютого 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено на 24.03.2023 року.

Ухвалою суду від 24.03.2023 року судове засідання було відкладено через неявку представника відповідача, належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи на 24.04.2023 року.

Ухвалою суду від 24.04.2023 року за клопотанням позивача витребувано докази у ТОВ «Домашній хліб». Дана ухвала 01.05.2023 року відповідачем була отримана, але на день ухвалення рішення залишилась невиконаною.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду 24.05.2023 року надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання у відповідності до частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою його місця знаходження, до судового засідання не з`явися за невідомою суду причиною, заяв та клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення судового засідання від нього на адресу суду не надходило. Згідно із зворотніми розписками відповідачем судові повістки про виклик до суду отримувалися 04.04.2023,01.05.2023,25.05.2023 . У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий.

За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, заочно у відповідності до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України, проти чого позивач не заперечує.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, частина перша статті 1 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

При звільненні працівника йому виплачують грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки (ст.24 Закону України Про відпустки ).

Середній заробіток для обчислення грошової компенсації за всі невикористані працівником дні щорічної відпустки розраховується відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до ст. 117 КзпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Судом встановлено, що позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час проживає АДРЕСА_2 . ( а.с.11-14).

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 позивач працювала оператором ( кочегаром) виробничих печей в виробничій службі хлібозаводу № 5 Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» з 01.02.2022 року та була звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, згідно з ст. 38 КзпП України 25.07.2022 року на підставі наказу № 285-22-к від 25.07.2022 року ( а.с.16-20).

Згідно з копією наказу № 285-22-к від 25.07.2022 року ОСОБА_1 має право на компенсацію за 49 днів невикористаної відпустки ( а.с.21).

Відповідно до довідки форми ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 . Товариством з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» за липень 2022 року грошові кошти не виплачувалися, заробітна плата за травень 2022 року складає 7380,80 грн, за червень 2022 року складає 9691,77 грн ( а.с.22-27).

Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що при звільненні позивача відповідач не провів з нею повного розрахунку. Зазначена сума невиплаченої заробітної плати за період з 01.07.2022 року по 25.07.2022 року, визначена позивачем у розмірі 4500,00 грн., підлягає стягненню з відповідача.

Щодо стягнення компенсації за 49 днів невикористаної відпустки суд зазначає, що із доданої до позовної заяви копії наказу № 285-22-к від 25.07.2022 року відповідачем зазначена саме така кількість днів невикористаної відпустки. При звільненні позивача 25.07.2022 року будь-яких сплачених сум ОСОБА_1 з довідки форми ОК-5 Індивідуальні відомості про застраховану особу не вбачається. Факт невиплати позивачці суми грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки відповідачем не спростований.

Наведений розрахунок розміру компенсації позивачем відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 суд приймає до уваги, альтернативного розрахунку відповідачем не надано, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за 49 днів невикористаної відпустки у розмірі 16209,02 грн.

Пред`являючи вимогу про стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач зазначає період затримки 149 днів. Цей період відповідає передбаченому ст 117 КзпП України обмеженню (не більше шести місяців). Судом приймається до уваги наданий позивачем розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проведений з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100, розмір якого становить 57829,88 грн, розмір зазначеної суми відповідачем доказами не спростовано, будь-яких заперечень до суду не подано.

Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з принципу змагальності сторін, закріпленому в статті 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не скористалися своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, пояснень та доказів в обґрунтування своїх дій або заперечень доводів позивача. Відповідачем не було виконано ухвалу від 24.04.2023 року про витребування доказів, яку згідно із зворотньою розпискою ним було отримано 01.05.2023 року.

Статею76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн, суд зазначає таке.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що правничу допомогу позивачу ОСОБА_1 надавало ТОВ «Амадео Право» на підставі Договору про надання юридичних послуг від 05.10.2022 року № , в якому передбачено, що вартість наданих послуг становить 10 000,00 грн. Також до матеріалів справи долучено акти приймання-передачі від 15.10.2022 року та від 28.12.2022 року, прибутковий касовий ордер №8 від 05.10.2022 року.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що відповідачем зроблено не було.

Разом з тим, фіксація розміру гонорару відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в Постанові від 20 січня 2021 року по справі № 357/11023/18 (провадження № 61-18258св19), у якій зазначено, що «… саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності».

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19 судом також зроблено висновок про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Враховуючи, що розмір судових витрат позивача підтверджений належними доказами, відповідач не оспорив розміру понесених позивачем судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 10 000,00 грн. Зазначена сума є співмірною до наданих послуг.

Згідно із ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання позову у розмірі 1073,60 грн.

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 116, 117 КЗпП України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» про стягнення невиплаченої заробітної плати- задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченої заборгованості за період з 01.07.2022 року по 25.07.2022 року у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 16209 ( шістнадцять тисяч двісті дев`ять) грн 02 коп, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 57829 ( п`ятдесят сім тисяч вісімсот двадцять дев`ять) грн 88 коп, витрати на правову допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) грн 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 ( одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Домашній хліб», , місцезнаходження: 84206, Донецька область, м.Дружківка, вул Чайкіної Л., буд 56.

Суддя Н.М.Рибкіна