Справа № 372/1335/23
Провадження № 2-735/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Висоцької Г.В.

при секретарі Куник О.В.

за участю прокурора Курінного С.О., представника відповідача Родиньского І.О., розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах Української міської ради Обухівського району Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками,

В С Т А Н О В И В

У березні 2023 року прокурор звернувся до суду із позовом, в якому просив усунути перешкоди у здійсненні Українською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду, що розташована на території м. Українка Обухівського району Київської області шляхом скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію за ОСОБА_3 Олександрівною1/4 частини земельної ділянки з кадастровим номером :04:037:0010 та за ОСОБА_1 3/4 частини вказаної земельної ділянки; повернути вказану земельну ділянку на користь Української міської ради, та стягнути судові витрати із відповідачок

В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20.04.2015 у справі № 372/436/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17.06.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016, позов прокурора задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 26.08.2008 № 1356 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 20-м громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради» та від 15.03.2011 № 274 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки 9-ти громадянам з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва». Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, видані громадянам: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 .

Вищезазначеними судовими рішеннями встановлено, що спірні земельні ділянки відносяться до категорії земель водного фонду із обмеженим режимом використання, які перебувають під особливою охороною держави, передача яких у приватну власність заборонена законом, а тому оспорювані розпорядження Обухівської районної державної адміністрації щодо передачі ділянок у власність фізичних осіб та видача їм державних актів суперечать вимогам закону.

Таким чином, судовими рішеннями у справі № 372/436/15-ц встановлено обставини, що не підлягають доказуванню у даному позові про те, що із земель водного фонду всупереч вимогам ст.ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст.ст.20, 58, 84, 59, 60, 61, 116, 118,122, 149 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 86, 88, 89 Водного кодексу України, ст.ст. З, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 26.08.2008 №1356 незаконно передано у власність 20-м громадянам, зокрема ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_33 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_34 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_35 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки загальною площею 39,9971 га в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Прокуратурою Київської області в листопаді 2016 року пред`явлено позов про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з чужого незаконного володіння громадян земельних ділянок.

Рішенням Обухівського районного суду від 24.08.2022 у даній справі № 372/3496/16 позов задоволено частково. Задовольняючи частково позовні вимоги прокурора суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, водночас встановив неможливість витребування земельної ділянки з кадастровим номером :04:037:0010, оскільки під час судового розгляду встановлено, що 21.05.2017 зазначена земельна ділянка на підставі договору купівлі-продажу відчужена на користь ОСОБА_36 , який 29.06.2017 на підставі договору купівлі-продажу відчужив її на користь ОСОБА_1 , а тому витребувати зазначену земельну ділянку у осіб, які не є вже її власниками не можливо, а нові власники не визначені відповідачами у даній справі.

Крім того, під час опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2018 відчужила 1/4 частку земельної ділянки на користь ОСОБА_2 .

Отже, вищезазначеними судовими рішеннями у справах № 372/349^/16 та № 372/436/15-ц встановлено, що відведені у приватну власність земельні ділянки відносяться до категорії земель водного фонду із обмеженим режимом використання, які перебувають під особливою охороною держави, передача яких у приватну власність заборонена законом. А тому прокурор звернувся з відповідним позовом до суду за захистом прав та інтересів Української міської ради.

Ухвалою судді від 03.05.2023 року прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено у справі підготовче судове засідання.

23.06.2023 року ухвалою судді, за заявою прокурора, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:037:0010 площею 1,9999 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та 1/4 частина ОСОБА_2 ; заборонено державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні в тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану із відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншого виду зміни власників щодо земельної ділянки з кадастровим номером: :04:037:0010 площею 1,9999 га.

10.07.2023 року на адресу суду надійшов відзив від представника відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_37 , в якому останній просив відмовити у позовних вимогах у повному обсязі з наступних підстав. Прокурор у позовній заяві зазначає, що рішення якими визнано незаконність передачі у власність земельної ділянки первинному власнику набуло законної сили у 2015 році. Отже, термін позовної давності сплинув з вини позивача. Адже, доказів, які б свідчили про те, що прокурор не мав можливості довідатись про сплив терміну позовної давності немає. Прокурор не надав доказів про причини не вжиття Українською міською радою заходів спрямованих на захист держави. Крім того не з`ясовано чи є в Української міської ради повноваження щодо здійснення представництва держави у зазначеному спорі щодо спірної земельної ділянки. Прокурором не надано належних доказів що спірна земельна ділянка відноситься до водного фонду та наявні обмеження щодо користування земельною ділянкою. Заявлені в цій справі прокурором позовні вимоги не відповідають належному способу захисту, що є самостійною підставою для відмови у позові.

10.08.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_38 щодо позовних вимог заперечив, просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві.

Відповідачка ОСОБА_2 в судові засідання не з`являлась, про розгляд справи повідомлялась шляхом направлення повісток рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, які повернулись з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відмітку працівника поштового зв`язку «Адресат відсутній за вказаною адресою» суд, виходячи із засад добросовісності дії представника пошти, розцінює як належне повідомлення. Судова повістка в такому випадку вважається врученою в день проставляння у поштовому відділенні відповідної відмітки, як зазначено в пп. 3. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Аналогічна позиція зазначена в Постанові ВС від 21.12.2022 року у справі № 757/15603/19.

Відповідачка ОСОБА_2 правом подати відзив не скористалась, заяв, клопотань до суду не направила.

Суд, вислухавши думку прокурора та представника відповідачки, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності та співставленні, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що у червні 2014 року заступник Генерального прокурора України звернувся до Обухівського районного суду з позовом в інтересах держави до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, управління Держземагентства в Обухівському районі, ОСОБА_9 та інших про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20.04.2015 у справі № 372/436/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.06.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016, позов прокурора задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Обухівської районної державної адміністрації від 26.08.2008 № 1356 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 20-м громадянам для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради» та від 15.03.2011 № 274 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки 9-ти громадянам з «ведення особистого селянського господарства» на «ведення індивідуального садівництва». Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки:

- від 08.10.2009, серія ЯЖ № 460564, виданий ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0004;

- від 08.10.2009, серія ЯЖ № 460563, виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0003;

- від 23.02.2009, серія ЯЖ № 460562, виданий ОСОБА_6 , на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0002;

- від 23.02.2009, серія ЯЖ № 460561, виданий ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0001;

- від 08.10.2009, серія ЯЖ № 460565, виданий ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0005;

- від 23.02.2009, серія ЯЖ № 460570, виданий ОСОБА_9 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0010;

- від 23.02.2009, серія ЯЖ № 460566, виданий ОСОБА_10 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0006;

- від 23.02.2009, серія ЯЖ № 460572, виданий ОСОБА_11 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0004;

- від 23.02.2009, серія ЯЖ № 460574, виданий ОСОБА_12 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0006;

- від 23.02.2009, серія ЯЖ № 460571, виданий ОСОБА_13 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0003;

- від 23.02.2009, серія ЯЖ № 460573, виданий ОСОБА_14 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0005;

- виданий ОСОБА_15 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0007; і

- виданий ОСОБА_16 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0009;

- виданий ОСОБА_17 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0008;

- виданий ОСОБА_18 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0010;

- виданий ОСОБА_19 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:072:0045;

- виданий ОСОБА_20 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0007;

- виданий ОСОБА_21 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0008;

- виданий ОСОБА_22 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0009;

- від 23.02.2009, серія ЯЖ № 460579, виданий ОСОБА_23 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0011.

- від 05.05.2011, серія ЯЛ № 987493, виданий ОСОБА_24 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0012;

- від 05.05.2011, серія ЯЛ № 987495, виданий ОСОБА_25 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0013;

- від 05.05.2011, серія ЯЛ № 987496, виданий ОСОБА_26 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0014;

- від 05.05.2011, серія ЯЛ № 987497, виданий ОСОБА_27 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0015;

- від 05.05.2011, серія ЯЛ № 987498, виданий ОСОБА_28 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0016;

- від 05.05.2011, серія ЯЛ № 987499, виданий ОСОБА_29 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0017;

- від 05.05.2011, серія ЯЛ № 987500, виданий ОСОБА_30 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0018;

- від 05.05.2011, серія ЯЛ № 973451, виданий ОСОБА_31 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0019;

- від 05.05.2011, серія ЯЛ № 973452, виданий ОСОБА_39 на земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0020.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вищезазначеними судовими рішеннями встановлено, що спірні земельні ділянки відносяться до категорії земель водного фонду із обмеженим режимом використання, які перебувають під особливою охороною держави, передача яких у приватну власність заборонена законом, а тому оспорювані розпорядження Обухівської районної державної адміністрації щодо передачі ділянок у власність фізичних осіб та видача їм державних актів суперечать вимогам закону.

Крім цього, судами встановлено обставини, що первинні власники - ОСОБА_40 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_41 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_42 - особисто із клопотанням до Обухівської районної державної адміністрації про надання їм у власність земельних ділянок на території району не зверталися, що підтверджується їхніми поясненнями.

Також, землевпорядна документація щодо надання земельних ділянок 20-м громадянам в Обухівському районі не погоджена Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області, оскільки замовниками не виконано ряд умов, передбачених листом цього управління від 29.07.2008 № 06-13/4394/2, а саме: не винесено межі прибережно-захисної смуги р. Козинка в натуру; не розроблено якісної характеристики ґрунтового покриву; не складено акт технічного обстеження зелених насаджень тощо. Не погоджено документацію і Дніпровським басейновим управлінням водних ресурсів, про що останнє повідомило листом від 29.05.2013 № ІД/4-860.

Таким чином, судовими рішеннями у справі № 372/436/15-ц встановлено обставини, що не підлягають доказуванню у даному позові про те, що із земель водного фонду всупереч вимогам ст.ст. 6, 14, 19 Конституції України, ст.ст.20, 58, 84, 59, 60, 61, 116, 118,122, 149 Земельного кодексу України, ст.ст. 1, 86, 88, 89 Водного кодексу України, ст.ст. З, 21, 43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядженням Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 26.08.2008 №1356 незаконно передано у власність 20-м громадянам, зокрема ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_33 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_34 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_35 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_23 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки загальною площею 39,9971 га в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Також встановлено, що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені записи про реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки, а саме:

- на користь ОСОБА_43 16.03.2016 зареєстровано земельні ділянки із кадастровими номерами :04:037:0007, :04:037:0009 та :04:037:0008 на підставі договорів купівлі-продажу від 29.12.2010 за №№4403,4396,4389;

- на користь ОСОБА_44 18.03.2016 зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :04:038:0020 на підставі дублікату договору дарування від 16.03.2016 за № 129;

- на користь ОСОБА_45 17.03.2016 зареєстровано земельні ділянки з кадастровими номерами :04:038:0008 та :04:038:0(007, :04:072:0045 на підставі дублікатів договорів дарування від 14.03.2016 за № № 116,122;

- на користь ОСОБА_46 26.05.2016 зареєстровано земельні ділянки з кадастровими номерами :04:037:0001, :04:037:0002, :04:037:0005, :04:037:0006, :04:037:0010 на підставі дублікатів договорів дарування від 21.04.2016 за № № 228,225,231,222, 216;

- на користь ОСОБА_47 зареєстровано земельні ділянки з кадастровими номерами :04:037:0003 та :04:037:0004 на підставі договорів купівлі-продажу від 23.02.2016 за № № 118, 121, який в подальшому передав в оренду, згідно договорів оренди від 29.03.2016, вказані земельні діляки ОСОБА_48 ;

- на користь ОСОБА_49 14.07.2016 зареєстровано земельні ділянки з кадастровими номерами :04:038:0005, :04:038:0004, :04:038:0003 та :04:038:0006 на підставі дублікатів договорів дарування від 14.06.2010 за № № 2416,412,403,2423.

Зважаючи на викладене Прокуратурою Київської області в листопаді 2016 року пред`явлено позов про витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з чужого незаконного володіння:

- ОСОБА_50 земельні ділянки: площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0007, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0009, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0008;

- ОСОБА_51 земельні ділянки площею 1,999 га з кадастровим номером :04:038:0008, площею 2,0001 га з кадастровим номером :04:038:0007, площею 2 га з кадастровим номером :04:072:0045;

- ОСОБА_52 та ОСОБА_53 земельну ділянку площею 1,9999 га з кадастровим номером :04:037:0010;

- ОСОБА_54 земельні ділянки площею 1,9999 га з кадастровим номером :04:037:0001, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0002, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0005, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0006;

- ОСОБА_55 земельні ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0003, площею 2 га з кадастровим номером :04:037:0004;

- ОСОБА_56 земельні ділянки площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0004, площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0003, площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0005, площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0006; 1

- ОСОБА_16 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0009;

- ОСОБА_18 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0010;

- ОСОБА_23 земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :04:038:0011;

- ОСОБА_57 земельну ділянку площею 0,2222 га з кадастровим номером :04:038:0020;

- ОСОБА_58 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0012;

- ОСОБА_25 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0013;

- ОСОБА_26 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0014;

- ОСОБА_27 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0015;

- ОСОБА_28 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0016;

- ОСОБА_29 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0017;

- ОСОБА_59 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0018;

- ОСОБА_60 земельну ділянку площею 0,222 га з кадастровим номером :04:038:0019.

Рішенням Обухівського районного суду від 24.08.2022 у даній справі № 372/3496/16 позов задоволено частково.

Задовольняючи частково позовні вимоги прокурора, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, водночас встановив неможливість витребування земельної ділянки з кадастровим номером :04:037:0010, оскільки під час судового розгляду встановлено, що 21.05.2017 зазначена земельна ділянка на підставі договору купівлі-продажу відчужена на користь ОСОБА_36 , який 29.06.2017 на підставі договору купівлі-продажу відчужив її на користь ОСОБА_1 , а тому витребувати зазначену земельну ділянку у осіб, які не є вже її власниками не можливо, а нові власники не визначені відповідачами у даній справі.

Крім того, під час опрацювання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.2018 відчужила 1/4 частку земельної ділянки на користь ОСОБА_2 .

Отже, вищезазначеними судовими рішеннями у справах № 372/349/16 та № 372/436/15-ц встановлено, що відведені у приватну власність земельні ділянки відносяться до категорії земель водного фонду із обмеженим режимом використання, які перебувають під особливою охороною держави, передача яких у приватну власність заборонена законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, однією з підстав звільнення від доказування є преюдиційність обставин, існування яких встановлене судовим рішенням, що вступило в законну силу, у цивільній, господарській або адміністративній справі

Так, обставини встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

А тому суд не бере до уваги твердження представника відповідачки щодо ненадання прокурором доказів, які б свідчили про те, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду.

Згідно зі статтею 19 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду.

Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення.

Відповідно до змісту статті 4 Водного кодексу України та статті 58 Земельного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водоймами, болотами, а також островами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Як випливає зі змісту ст. 59 Земельного кодексу України, законодавством встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Так, хоча й у ч. 1 ст. 59 Земельного кодексу України передбачено, що такі землі можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом з тим, ст. 59 Земельного кодексу України у частинах 2-4 закріплює обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно до п. «2» ч. З ст. 83 Земельного кодексу України та ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України землі водного фонду, які перебувають у державній або комунальній власності взагалі не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 Земельного кодексу України.

Зокрема, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до З гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми.

Також, громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України).

Отже, за змістом зазначених норм права (в редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерела; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями ст. 60 Земельного кодексу України та ст. 88 Водного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається ст.ст. 60-62 Земельного кодексу України та ст.ст. 1, 88-90 Водного; кодексу України. Так, згідно зі ст. 61 Земельного кодексу України, ст. 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема] у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим.

Відповідно до статті 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Отже, надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, суперечить нормам статей Земельного та Водного кодексів України.

На спростування твердження представника відповідачки, що Українська міська рада є неналежним позивачем у справі, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є зокрема територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, у тому числі, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з ч. 1,5 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені |та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Отже, правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах Українська міська рада.

Отже, територіальна громада міста Українка, як власник спірного майна, делегувала Українській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

Київська обласна прокуратура, в порядку, визначеному ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», звернулась 18.01.2023 з листом № 15/1-54вих-23 до Української міської ради щодо надання інформації про вжиті заходи, спрямовані на захист інтересів територіальної громади з метою повернення їй спірних земельних ділянок водного фонду.

У відповідь на вказаний лист № 15/1-54вих-23 від 18.01.2023 Українська міська рада в листі № 326/1-23 від 26.01.2023 повідомила, що не зверталася з позовом про звільнення земельної ділянки з кадастровим номером :04:037:0010.

З огляду на викладене, Київська обласна прокуратура відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» звернулась до суду з даним позовом в інтересах держави в особі Української міської ради.

Крім того, позовна заява про усунення перешкод у користуванні власником землями водного фонду безумовно становить суспільний інтерес

Відповідно до вимог ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Щодо тверджень представника відповідачки про невірно обраний прокурором спосіб захисту, суд зазначає наступне.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина друга статті 152 Земельного кодексу України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Разом з цим, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Заволодіння громадянами та юридичними особами землями з обмеженим оборотом всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Тому, ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (висновки Великої Палати Верховного Суду сформульовані у постановах від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц та інші).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 зроблено висновок, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14).

Для подання такого позову не вимагається, щоб перешкоди до здійснення права користування та розпорядження майном були результатом винних дій відповідача чи спричиняли позивачу збитки. Достатньо, щоб такі дії хоча б і не позбавляли власника володіння майном, але об`єктивно порушували його права і були протиправними

Цивільний оборот земельних ділянок водного фонду є і був обмежений законодавчо.

Враховуючи вищевикладене, у даному випадку, вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду негаторного позову в порядку, визначеному ст. 391 Цивільного кодексу України до перелічених вище фізичних осіб з метою усунення перешкод, які ці особи створюють власнику - територіальній громаді м. Українка в особі Української міської ради на розпорядження землями водного фонду.

Отже, суд приходить до висновку, що позовна вимога про усунення перешкоди у здійсненні Українською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 1,9999 га з кадастровим номером :04:037:0010, шляхом повернення на користь Української міської ради Обухівського району Київської області 3/4 частини від ОСОБА_1 та частину від ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Вимоги прокурора про усунення перешкод у здійсненні Українською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду, що розташована на території м. Українка Обухівського району Київської області шляхом скасування рішень державного реєстратора від 29.06.2017 індексний номер 35920125 та від 22.08.2018 індексний номер 42672258 про реєстрацію за ОСОБА_1 3/4 частини та за ОСОБА_2 , не підлягають задоволенню, оскільки повернення земельної спірної земельної ділянки відновлює права позивача у повній мірі.

Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

ВС зазначив, що згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України)

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

ВС наголосив, що вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги, що позивачем заявлено негаторний позов, суд приходить до висновку, що строки звернення прокурором до суду не порушено.

Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог прокурора.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5, 13, 19, 48, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги задовольнити частково.

Усунути перешкоди у здійсненні Українською міською радою Обухівського району Київської області права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 1,9999 га з кадастровим номером :04:037:0010, шляхом повернення на користь територіальної громади в особі Української міської ради Обухівського району Київської області її частини, зареєстрованої за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), та її частини, зареєстрованої за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Київської обласної прокуратури частину сплаченого судового збору по 1342 (одна тисяча триста сорок два) грн. 00 коп. з кожної.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька