Справа № 569/8767/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Кучиної Н.Г.,

секретар судового засідання Добровчан К.Ю.,

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1 ,

представник відповідача Гордійчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

05 травня 2023 року ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Тоботу Юлію Сергіївну, звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області через підсистему «Електронний суд», з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області, Фонду соціального страхування України, треті особи Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматський Олександр Олександрович, Голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області Савич Тетяна Олександрівна, Головне Управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У позовній заяві зазначає, що з 01 липня 2017 року працювала на посаді заступника начальника відділу медичних та соціальних послуг управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Рівненській області.

Розділом VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №1105 (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 2620) передбачено припинення Фонду соціального страхування України (надалі - Фонд) та управлінь виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступником Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

18 січня 2023 року позивач отримала попередження від 16.01.2023 № 04-26-132 про скорочення чисельності та штату працівників Управління на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД.

Наказом від 18.04.2023 № 190-к позивача звільнено із займаної посади 18.04.2023 по п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Головою комісії з реорганізації Управління не забезпечено дотримання процедури вивільнення та працевлаштування позивача у зв`язку з реорганізацією Управління. ОСОБА_2 було звільнено з роботи з порушенням вимог чинного законодавства, а саме ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України, оскільки не було запропоновано іншої посади на підприємстві-правонаступнику одночасно з попередженням про звільнення та голова комісії з реорганізації Управління діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Наказом голови комісії з реорганізації виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві з 18.04.2023.

Отже, підставою звільнення позивача визначено скорочення займаної нею посади, тобто скорочення штату та чисельності працівників Управління, про що зазначено у попередженні про звільнення.

Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Слід також зазначити, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду.

З наведеного очевидним є висновок про те, що можливість поновлення незаконно звільненого працівника до проведення реорганізації, напряму пов`язана з збереженням його посади у новоутвореному внаслідок реорганізації підприємстві.

Враховуючи, що реорганізація (припинення) Управління відбулася шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, до якого перейшли всі права й обов`язки припиненої установи, голова комісії з реорганізації Управління повинна була запропонувати позивачу рівнозначну посаду або іншу роботу в установі - правонаступника.

Отже, голова комісії з реорганізації Управління не виконала вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування позивача, оскільки не запропонувала їй наявні в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області вакантні посади, які вона могла обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При виданні оскаржуваного наказу голова комісії з реорганізації Управління діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, позивача було звільнено з роботи з порушенням вимог чинного законодавства, а тому наказ від 18.04.2023 № 190-к «Про звільнення ОСОБА_2 » по п.1 ст.40 КЗпП України є незаконним та підлягає скасуванню, а ОСОБА_2 має бути поновлено на попередній посаді в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області, або на рівнозначній посаді.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Короткий зміст відзиву.

Відповідачем подано відзив на позов, за яким просить відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. Зазначено, що при звільненні ОСОБА_2 чітко дотримано вимоги чинного законодавства, зокрема відповідно до ст. 49-2 К3пП ОСОБА_2 попереджено про наступне звільнення не пізніше ніж за два місяці до передбачуваної дати звільнення (попередження 18.01.2023 - направлено поштою, звільнення 18.04.2023); відповідно до п.1 ч. 1. ст. 40 та ч.6 ст.36 КЗпП ОСОБА_2 у зв?язку із скороченням чисельності та штату роботодавця з 18.04.2023, відсутня можливість запропонувати іншу роботу за вакантною посадою в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області після 18.04.2023; ??відповідно до ст. 47 К3пП ОСОБА_2 в день звільнення вручено копію наказу про звільнення, письмовий розрахунок про нараховані та виплачені суми при звільненні, внесено запис про звільнення до трудової книжки; ??з урахуванням ст.49-2 КЗпП ОСОБА_2 починаючи з початку процедури реорганізації, впродовж дії попередження про наступне звільнення, доводилися до відома, надавалися письмово та усно головою комісії з реорганізації ОСОБА_3 , Начальником управління персоналу Головного управління ПФУ в Рівненській області С. Кальній з відміткою підписів про ознайомлення пропозиції з переліком вакансій у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області з метою працевлаштування на наявні вакантні посади.

Також вказала, що прийнявши рішення про припинення Фонду соціального страхування України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників Фонду соціального страхування України, посада яких скорочується та, на яких поширюється законодавство про працю, - на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях, в новоутвореному державному органі. Отже, переведення працівників Фонду соціального страхування України на посади державної служби у Фонді чи його територіальних управліннях суперечить Закону і не є можливим.

Законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в новоутвореному державному органі.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші поса ди державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Отже, державний орган самостійно визначає у який спосіб він планує організувати призначення на такі вакансії. Залежно від обраного способу, державний орган може розмістити інформацію на офіційному вебсайті та сторінках в соціальних мережах державного органу, зробити розсилку серед кандидатів, які успішно пройшли усі етапи оцінювання під час останніх конкурсів у державному органі, повідомити про вакансію працівникам державного органу за допомогою внутрішніх каналів комунікації державного органу тощо.

Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області неодноразово надсилалися листи щодо вакантних посад, які доводилися до всіх працівників та зазначено, що особи, які бажають взяти участь в доборі на посади державної служби, подають резюме.

Позивач не подавала до Головного управління резюме або заяву, що свідчили б про її бажання працювати в Головному управлінні.

До того, ж відмінність між посадами державної служби та посадами, які не є державною службою, полягає не лише у способі вступу на державну службу та призначення на посаду, яка не є державною службою, а і зокрема, у порядку проходження державної служби, видах заохочень і відповідальності державних службовців, обмеженнях, пов`язаних із прийняттям і проходженням державної служби, підставах припинення державної служби.

З огляду на вищевказане, просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рух справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2023 року справа № 569/8767/23 розподілена судді Рівненського міського суду Рівненської області Кучиній Н.Г. (а.с. 43).

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 травня 2023 року позовну заяву було залишено без руху із наданням десятиденного терміну для усунення недоліків з дня отримання копії ухвали позивачем (т. 1 а.с. 44, 45).

22 травня 2023 року позивачем було подано заяву із виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 23 травня 2023 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі (т. 1 а.с. 65, 66).

Ухвалою суду від 13 липня 2023 року залучено до участі у справі правонаступника відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Рівненській області Головне управління Пенсійного фонду в Рівненській області.Виключено зі складу учасників справи Фонд соціального страхування України, третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору голову комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_4 , голову комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Рівненській області Савич Тетяну Олександрівну (т. 2 а.с. 17-19) .

03 серпня 2023 року представник позивача подала клопотання про зміну розміру середньоденньої заробітної плати позивача, яка має використовуватися для розрахунку суми, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу та складає 729, 29 грн. (т. 2 а.с. 28, 29).

Ухвалою суду від 05 жовтня 2023 року заяву представника Головного управління Пенсійного Фонду в Рівненській області про закриття провадження у справі - залишено без розгляду (т. 2 а.с. 96).

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Додатково вказала, що у зв`язку з реорганізацією Фонду соціального страхування України в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області утворилися нові посади, функціональні (посадові) обов`язки працівників за якими, передбачають здійснення обов`язків, передбачених Законом України від 21 вересня 2022 року № 2620- IX «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», на які був оголошений добір. Не всі посади, які існують в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області, зокрема, які були вільні на момент попередження позивача про звільнення, є посадами державної служби. Оскільки в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області у зв`язку з приєднанням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Рівненській області було створено нові робочі місця, посади, обов`язки за якими пов`язані з реалізацією функцій соціального страхування та, на додачу до цього, в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області не відбулося скорочення чисельності або штату працівників, то роботодавець зобов`язаний був запропонувати позивачу всі вакансії, що відповідають, які існують в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Жодним доказом не підтверджується те, що позивачу було запропоновано самі всі вільні вакансії, які існували з моменту попередження про звільнення до дати незаконного звільнення.

Зазначає, що позивач не відмовлялася від зайняття вакантних посад в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області. При цьому, неподання резюме не свідчить про відмову від переведення на вакантні посади, оскільки процедура переведення працівника внаслідок реорганізації підприємства не передбачає обов`язку працівника подавати резюме.

Той факт, що керівником Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області направлялись певні листи керівнику управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області щодо вакантних посад, добору кадрів тощо, не доводить правомірність дій відповідача щодо виконання ним обов?язку вжиття заходів по працевлаштуванню позивача, оскільки безпосередньо працівнику - позивачу такі пропозиції відповідачем, в тому числі з часу вручення попередження про наступне звільнення і до часу звільнення, не направлялися і не повідомлялися. Відсутні докази про те, що такі листи - інформація були доведені керівником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області до відому працівнику.

В самих текстах листів про наявність вільних вакансій, йдеться мова не про пропонування зайняття вакантної посади за процедурою можливість участі в доборі шляхом подання свого резюме переведення, а про можливість участі в доборі шляхом подання свого резюме.

Додала, що середньоденна заробітна плата позивача, яка має використовуватися для розрахунку суми, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу складає 729, 29 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві. Вважає, що винесений наказ про звільнення є правомірним, позивача повідомлено про звільнення за 2 місяці. Позивач була ознайомлена із попередженням про наступне звільнення та тим, що скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та його управлінь, інша робота у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України позивачу не пропонується. Згідно норм діючого законодавства України та роз`яснення Міністерства економіки України № 4706-05/1622-03 від 13.01.2023 позивачу повідомлено, що ні законодавством про працю, ні законодавством, що регулює порядок призначення на посади державної служби, не передбачено можливості переведення працівника, який працює за трудовим договором, на посаду державної служби до органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації.

Позивачу не запропоновано вакантні посади, які були наявні у виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненської області, оскільки всі посади виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області підлягали скороченню так само, як і посада позивача. Вказала, що позивача було ознайомлено з переліком 36 вакантних посад у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області з метою працевлаштування на наявні вакантні посади, про що свідчить власноручний підпис позивача (із зазначеним листом позивач була ознайомлена 18.04.2023). Крім того, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області неодноразово надсилалися листи щодо вакантних посад, які доводилися до всіх працівників та зазначено, що особи, які бажають взяти участь в доборі на посади державної служби, подають резюме. Позивач не подавала до Головного управління резюме або заяву, що свідчили б про її бажання працювати в Головному управлінні.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Відповідно до наданої копії трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 перебувала на посаді заступника начальника відділу медичних та соціальних послуг управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Рівненській області до 18.04.2023 (т.1 а.с. 18-21).

Відповідно до попередження від 18.01.2023 № 04-26-132 про наступне звільнення за підписом голови комісії з реорганізації Управління ОСОБА_5 із посиланням на скорочення чисельності та штату працівників Управління на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД та наказу голови комісії з реорганізації Управління від 16.01.2023 № 07-к, та про наступне звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 18 квітня 2023 року (т. 1 а.с. 25).

У попередженні про наступне звільнення від 18.01.2023 №04-26-132 зазначено, зокрема, що посаду, яку займає ОСОБА_2 буде скорочено, враховуючи п.2 розд. VІІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», постанову КМУ від 27.12.2022 №1442, наказ комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023, накази управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області №07-к від 16.01.2023, №08-к від 16.01.2023.

Крім того, ОСОБА_2 у попередженні повідомлена, що скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та його управлінь, а тому інша робота у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України їй не пропонується. Також наявне посилання на те, що згідно норм діючого законодавства та роз`яснень Міністерства економіки України від 13.01.2023 №4706-05/1622-03, ні законодавством про працю, ні законодавством, що регулює порядок призначення на посади державної служби, не передбачено можливості переведення працівника, який працює за трудовим договором на посаду державної служби до органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації.

Наказом № 81-в від 05.04.2023 ОСОБА_2 з 06.04.2023 достроково припинено відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надану наказом від 17.09.2020 № 346-в та дозволено приступити до виконання своїх обов`язків, з урахуванням ч. 9 ст. 179 Кодексу законів про працю України. Підстава: заява ОСОБА_2 від 27.03.2023 року (т. 1 а.с. 58).

Наказом від 18.04.2023 № 190-к позивача звільнено із займаної посади 18.04.2023 по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою винесення даного наказу зазначено попередження про наступне звільнення № 04-26-132 від 18.01.2023 (т. 1 а.с. 26).

З огляду на зміст наказу №190-к від 18.04.2023 та посилання у ньому на норми трудового законодавства, слід вважати, що позивач була звільнена з посади за скороченням штату, хоча конкретна підстава звільнення, враховуючи норми п.1 ч.1ст. 40 КЗпП, не вказана.

Також під час розгляду справи судом досліджені листи Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області направлені до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області з пропозицією взяти участь працівникам Фонду соціального страхування України у Рівненській області у доборі на вакантні посади у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та можливості особам, які бажають взяти участь у доборі на посади державної служби подати резюме (т. 1 а.с 210-215).

Норми права, застосовані судом та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ч.1 ст. 3 КЗпП України).

Позивач однією з позовних вимог просить визнати незаконним та скасувати наказ про її звільнення від 18.04.2023 № 190-к.

Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами (ч.1 ст. 3 КЗпП України).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Верховною Радою України прийнято Закон України від 21.09.2022 №2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон №2620), яким Закон України від 23.09.1999 №1105 «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено у новій редакції (надалі - Закон №1105). Указаний нормативний акт набрав чинності з 01.01.2023.

Розділом VІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1105 (в редакції Закону №2620) передбачено припинення Фонду соціального страхування України (надалі - Фонд) та управлінь виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступником Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

На виконання Закону №1105 (в редакції Закону №2620) Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 27.12.2022 №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», якою передбачено припинити з 01 січня 2023 року, реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області.

Дослідженням наказу про звільнення позивача встановлено, що підставою звільнення є попередження про наступне звільнення № 04-26-132 від 18.01.2023.

Однак, відповідно до попередження від 18.01.2023 вбачається, що позивача попередили про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 25).

У п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України зазначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності роботодавець може розірвати, зокрема, у разі "змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників".

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Як вказувалось вище, 01.01.2023 набув чинності Закон України № 2620-IX «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якого передбачається припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року.

Частиною 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (в редакції Закону №2620-ІХ) передбачено, що Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Так, підставою звільнення позивача стала реорганізація управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Згідно положень ч. 6 ст. 36 КЗпП України у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Під час звільнення працівника на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку зі змінами в організації праці, у т.ч. скороченням штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст. 49-2 КЗпП.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, власник або уповноважений ним орган є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Отже, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у п. 1 (змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Позивачем надано суду копії штатних розписів (зі змінами) Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненськійй області за 2022 та 2023 роки, з яких вбачається, що у відповідача не відбулось скорочення чисельності або штату працівників (558 штатних одиниць у 2022 році проти 599 штатних посади у 2023 році) (т. 1 а.с. 100-108).

Таким чином, суд установив обґрунтованість першої вимоги позивачки про визнання незаконним та скасування наказу відповідача щодо звільнення позивача, яка підлягає до задоволення.

Щодо поновлення позивача на посаді варто зауважити, що відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України однією з умов звільнення працівника є неможливість перевести його за його згодою, на іншу роботу, що передбачене частиною другою увказаної статті та іншою умовою при скороченні штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, тобто запропонувати працівнику іншу роботу.

В матеріалах справи відсутні докази того, що з моменту вручення 18.01.2023 попередження про скорочення штату та до моменту звільнення, позивачу було запропоновано наявні вакансії.

Разом з тим, доводи відповідача про те, що позивач під особистий підпис була ознайомлена про наявність 36 вакантних посад суд відхиляє, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо яких саме вакантних посад було ознайомлено позивача, і до того ж таке ознайомлення позивача відбулося 18.04.2023 р., тобто саме в день звільнення.

Отже, позивача не було працевлаштовано та не запропоновано іншої рівнозначної посади або іншого місця роботи.

Проте, можливість щодо переведення працівників, зокрема, позивача, існувала, оскільки під час реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області, - відсутні докази про те, що в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області відбулося скорочення чисельності або штату працівників.

Отже, враховуючи норми ч.6 ст. 36 та п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, при зміні власника підприємства, а також його реорганізації (злиття, приєднання, поділ, перетворення) трудові відносини, за згодою працівника, продовжуються, припинення в цих випадках трудового договору (контракту) з ініціативи адміністрації можливо тільки при скороченні чисельності або штату працівників.

Встановлена законодавством можливість припинення юридичної особи шляхом її приєднання до іншої юридичної особи, тобто по суті одночасне створення іншої більш великої установи, яка буде виконувати повноваження особи, що припиняється, не виключає, а навпаки покладає на роботодавця зобов`язання по працевлаштуванню працівників юридичної особи, яка припиняє свою діяльність. При реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому, до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

В даному випадку, суд вважає, що від управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області його права та обов`язки в порядку правонаступництва перейшли до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в тому числі і обов`язок щодо працевлаштування позивача ОСОБА_2 , а тому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві (установі), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 , незважаючи на наявність вакантних посад, враховуючи дані штатних розписів та змін до штатних розписів на 2022-2023 роки, відповідачем не були запропоновані такі посади, чим були порушені її трудові права. Той факт, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області направлялись певні листи управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області, про які зазначено вище щодо вакантних посад, добору кадрів тощо, не доводить правомірність дій відповідача щодо виконання ним обов`язку вжиття заходів по працевлаштуванню позивача, оскільки безпосередньо працівнику - позивачу ОСОБА_2 такі пропозиції відповідачем, в тому числі з часу вручення 18.01.2023 попередження про наступне звільнення і до часу звільнення 18.04.2023, не направлялися і не повідомлялися, а лише в день звільнення позивач поставила підпис на папері, який містив напис ознайомлений: 36 вакантних посад, про які саме вакантні посади було повідомлено позивача матеріали справи не містять, а тому відповідно, відсутній факт того, що ОСОБА_2 відмовилася від запропонованої їй посади. Крім того, відсутні докази про те, що такі листи - інформація були доведені керівником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області до відому працівнику. При цьому, представником відповідача в судовому засіданні визнавався факт наявності у штаті Головного управління ПФУ в Рівненській області ряду певних вакантних посад.

Крім того, безпідставними є посилання відповідача і на те, що не можливо переводити працівників органів фонду соціального страхування, на яких поширюється законодавство про працю, - на наявні вакантні/тимчасово вакантні посади державної служби в органах пенсійного фонду.

У відповідності до абз. 2 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Варто зауважити, що у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду.

З наведеного очевидним є висновок про те, що можливість поновлення незаконно звільненого працівника до проведення реорганізації, напряму пов`язана з збереженням його посади у новоутвореному внаслідок реорганізації підприємстві.

Отже, встановлено, що реорганізація (припинення) Управління відбулася шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, до якого перейшли всі права й обов`язки припиненої установи, голова комісії з реорганізації Управління повинна була запропонувати позивачу рівнозначну посаду або іншу роботу в установі - правонаступника.

З наведеного слід зробити висновок, що відповідачем у порушення вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування ОСОБА_2 , не запропоновано наявні у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області вакантні посади, які вона могла б обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Отже, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, її вимоги про поновлення на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У своєму відзиві відповідач посилається, як на одну з підстав неможливості переведення позивача до Головного управління, на те, що посади працівників Фонду соціального страхування України, на відміну від посад працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби та відповідно до встановленого порядку не вступили на державну службу. Суд вважає дане необґрунтованим, з огляду на таке.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (далі Указ) в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану продовжувався.

Відповідно до Указу № 451 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб, тобто до 15 листопада 2023 року. Цей Закон набуває чинності з дня його опублікування.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набрав чинності з 24 березня 2022 року (далі Закон №2136).

Відповідно до ст. 1 Закону №2136 цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з ч. 5 ст. 10 указаного Закону у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад, що передбачає спрощену процедуру вступу на державну службу.

Варто повернутись до того, що судом зверталось увагу на той факт, що Головним управлінням ПФУ в Рівненській області надсилались Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівнгенській області та Голові комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області листи з інформацією щодо добору на зайняття вакантних та тимчасово вакантних посад в Головному управлінні.

Однак, відомості щодо ознайомлення позивача з цими листами відсутні.

Судом не встановлено жодних заборон на переведення позивача, як працівника, без проведення конкурсу у випадку реорганізації юридичної особи (працівники якої не є державними службовцями) на посаду державної служби до органу, приєднання якого здійснюється внаслідок реорганізації.

Оскільки ні Законом України «Про державну службу», ні жодним іншим правовим актом не заборонено переведення працівника без проведення конкурсу у випадку реорганізації юридичної особи (працівники якої не є державними службовцями), основним завданням якої є реалізація від імені держави владних управлінських функцій, на посаду державної служби до органу, приєднання якого здійснюється внаслідок реорганізації, то на роботодавця покладається обов`язок дотримання прав та гарантій працівника при звільненні, які передбачені КЗпП України. Отже, на думку суду, роботодавець мав запропонувати позивачу рівнозначну посаду або іншу роботу в установі - правонаступника, чого зроблено не було.

Посилання відповідача на роз`яснення Міністерства економіки України від 13.01.2023 № 4706-05/1622-03 не заслуговують на увагу, оскільки листи - це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не містять нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Такі правові норми мають бути викладені виключно у нормативно-правовому акті, затвердженому відповідним розпорядчим документом уповноваженого, відповідно до законодавства, суб`єкта нормотворення та зареєстрованому в органах юстиції в порядку, встановленому законодавством про державну реєстрацію нормативно-правових актів.

Таким чином, за результатами встановлених обставин та досліджених доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу щодо звільнення позивача.

Відповідно, слід і поновити ОСОБА_2 на рівнозначній посаді у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області.

На даний час єдине визначення терміну «рівнозначна посада» міститься у статті 2 Закону України № 889 «Про державну службу», згідно з яким рівнозначна посада - це рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів. За аналогією закону, слід зробити висновок, що різнозначними посадами, як такими - є посади, до яких визначені однакові кваліфікаційні вимоги (посади однієї підкатегорії з урахуванням рівня установи) та належать до однієї групи оплати праці з урахуванням рівня установи.

Суд вважає, що у разі скорочення посади (штату), на якій працювала незаконно звільнена ОСОБА_2 , для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу - ввести скорочену посаду, а якщо підприємство, установа, організація реорганізовані - рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником. Також, слід зазначити, що у разі виробничої необхідності, роботодавцем можуть бути введені додаткові посади до штатного розпису і вноситися зміни до штатного розпису щодо виведення/введення певних посад.

Отже, враховуючи, що відповідач є правонаступником, до якого перейшли обов`язки в частині трудових відносин, а тому поновлення на рівнозначній посаді, яку займала ОСОБА_2 в органах Фонду соціального страхування (заступник начальника відділу медичних та соціальних послуг управління виконавчої дирекції), можливе.

При цьому, відсутні підстави для поновлення позивача саме на посаді заступника начальника відділу медичних та соціальних послуг управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування україни в Рівненській області, про що вона просить у позовній заяві, оскільки відсутні дані, що саме така посада наявна у відповідача.

Що стосується вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушеним прогулом за висновками Верховного Суду про застосування 235КЗпП, що викладені 26 серпня 2020 року у справі № 501/2316/15-ц згідно постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду № 61-37956св18, визнається період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.95 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до клопотання представника позивача від 03.08.2023 року, в якому остання зазначила, що середньоденна заробітна плата позивача, яка має використовуватися для розрахунку суми, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу складає 729, 29 грн.

Представник позивача просить у позовних вимогах стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення позивача по день винесення рішення суду.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача з 19.04.2023 по 05.10.2023 (день винесення рішення суду) включно дорівнює 88 973,38 грн., з розрахунку: 122 робочий день *729,29 грн.

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, за висновками Верховного Суду у постанові Великої Палати від 08 грудня 2021 року, викладеними у справі № 9901/407/19, слідуючи усталеній судовій практиці, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу за цими висновками підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню з цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу(за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2023 по 05.10.2023 в сумі 88 973, 38 грн., з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів, що має виконати в порядку частини шостої ст. 36 КЗпП України відповідач.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в дохід держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст.263-265,274-279,430 ЦПК України, ст.ст. 40, 233, 235 КЗпП України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - задоволити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області № 190-к від 18.04.2023 за підписом Голови Комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Рівненській області Савич Тетяни Олександрівни, про звільнення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв?язку зі скороченням чисельності і штату працівників відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України.

Поновити ОСОБА_2 на рівнозначній посаді в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 88 973 грн. 38 коп. ( вісімдесят вісім тисяч дев`ятсот сімдесят три грн. 38 коп).

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області,, адреса: м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, б. 7.

Повний текст рішення складений 09 жовтня 2023 року.

Суддя Н.Г.Кучина