Справа № 307/1528/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Кожух О.А.,

з участю секретаря: Гусонька З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Кухта Ольга Василівна на рішення Тячівського районного суду від 17 травня 2023 у справі № 307/1528/22 (Головуючий: Сас Л.Р.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 2 047 843,00 грн., судового збору та витрат на правничу допомогу, мотивуючи тим, що 06 жовтня 2021 року згідно укладеного між сторонами договору позики ОСОБА_1 отримала від позивача у позику 1 850 000 грн. (еквівалент 70 000,00 доларів США) по курсу НБУ на день отримання позики для придбання будівельних матеріалів для здійснення добудови житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 і зобов`язалася повернути йому цю суму після добудови та продажу цих будинків.

Однак, на сьогоднішній день виконання підготовчих та будівельних робіт по добудові цих житлових будинків не розпочато, будівельні матеріали не придбано і тому він надіслав відповідачці вимогу повернути визначену суму грошей у строк до 15 травня 2022 року.

Про отримання коштів відповідачка особисто написала та підписала розписку, тобто підтвердила зобов`язання за договором позики.

У вказаний вимогою строк та до часу подачі позову відповідачка зобов`язання щодо повернення грошей не виконала та не повернула гроші позивачу.

На телефонне звернення позивача, відповідачка та її представник заявили, що не повернуть грошей, тобто відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов`язань, як взятих розпискою, так і за його вимогою щодо їх повернення.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Рішенням Тячівського районного суду від 17 травня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 06 жовтня 2021 року у розмірі 1 855 000 (один мільйон вісімсот п`ятдесят п`ять тисяч) грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплати судового збору у розмірі 11 514 23 грн.

Відмовлено в іншій частині позову про стягнення боргу у розмірі 192 843? грн., витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. та судового збору у розмірі 1 138,77 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Кухта О.В. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, так як підстав передбачених чинним законодавством для часткового задоволення позовних вимог відсутні, так як виходячи із суті і дійсних обставин справи та зобов`язань за договором позики на який заявник покликається як на підставу своїх вимог та наведених позивачем у позові підстав, позивачем у даній справі обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. Суд першої інстанції помилково констатував наявність між сторонами спору у зв`язку з виникненням у відповідача боргу та обов`язку повернення позики, оскільки дав хибну правову оцінку дійсним правовідносинам сторін, як за умови боргової позики так і обумовленого ними строку виконання зобов`язань з повернення коштів, виходячи тільки з тексту самої розписки, в якій дійсно не зазначений строк повернення позики, а тому помилково вважав, що такий у відповідача виник внаслідок пред`явлення позивачем вимоги відповідно до ст.ст. 530, 1049 ЦК України. Обидві сторони посилались на те, що згідно узгоджених сторонами умов договору позики (розписки) зобов`язання з повернення коштів настануть після добудови та продажу цих будинків. Необхідною умовою на момент звернення до суду повинна бути наявність порушеного права і позивач пов`язує порушення свого права із не розглядом та не иконанням відповідачем пред`явленої вимоги про повернення позики відповідно до положень ст.ст. 530, 1049 ЦК України. Вимога про повернення боргу була направлена позивачем 05 травня 2022 року та отримана відповідачкою тільки 11 травня 2022 р., а відтак, згідно ст. 1049 ЦК України відповідачка впродовж 30 днів з дня її отримання мала право на розгляд вимоги, тобто у строк до 11.06.2022 року. Виникнення боргу та порушення права позивача на отримання коштів могло виникнути тільки 12.06.2022 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом передчасно -19.05.2022 року, тобто ще за відсутності спору, як такого та за відсутності порушення суб`єктивного права, що є необхідною умовою для звернення до суду з позовом. Враховуючи обставини та правове обґрунтування достовірно підтверджують, що між сторонами виникли правовідносини внаслідок вчинення правочину, який за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи як договору позики, так і інвестиційного договору про спільну діяльність, з метою отримання прибутку, і саме тому сторонами визначено порядок розрахунків за розпискою після добудови та продажу квартир, тобто під відкладальною обставиною, що не суперечить закону, і у відповідності до вимог ст.ст. 6, 627 ЦК України відповідало їх волевиявленню. Пред`явлення позивачем із надуманих мотивів вимоги про дострокове повернення коштів в порядку ч. 2 ст. 530 ЦК України слід оцінювати критично, оскільки сторони узгодили час виконання зобов`язання щодо проведення розрахунків за розпискою, який також передбачав отримання позивачем прибутку, а тому пред`явлення вимоги про дострокове виконання грошового зобов`язання без розірвання правовідносин в установленому порядку - є нічим іншим як порушення умов договору, шляхом односторонньої відмови від зобов`язань та односторонньої зміни умов домовленостей. Позивачем не вказано, та не надано суду жодного належного і допустимого доказу щодо порушення відповідачем якихось умов зазначеного договору, оскільки такі взагалі за угодою були відсутні, зокрема як щодо кількості, порядку, строків закупівлі будівельних матеріалів, так і строків проведення будівельно-монтажних робіт та їх завершення (добудови) і відповідачка не має жодного наміру відмовитися від добудови будинків та їх реалізації з метою отримання прибутків.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Кухта О.В., яка підтримала доводи, викладені в апеляційній інстанції, представника ОСОБА_2 адвоката Марича І.Ю., який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Встановлено, що згідно розписки від 06 жовтня 2021 року, « ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 позику в сумі один мільйон вісімсот п`ятдесят тисяч гривень (еквівалент 70 000,00 доларів США) для здвійснення будівництва житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 для закупівлі будівельних матеріалів та виконання будівельно-монтажних робіт. У разі використання цих коштів на будівництво і його завершення, зобов`язується продати зазначені будівлі та у день укладення договорів купівлі-продажу повернути ОСОБА_2 30 % від суми, отриманої за договором купівлі-продажу цих будов незавершеного будівництва житлових будинків по АДРЕСА_3 . У разі прострочення повернення коштів зобов`язується за кожен день прострочення сплатити штраф у розмірі 0,2 % від суми боргу. Розписка написана мною власноручно у чому і розписуюсь»

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дату отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору, зміст його умов, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16 від 08 липня 2019 року, у справі

№ 524/4946/16 від 12 вересня 2019 року у справі № 504/369/18 від 10 серпня 2022 року.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Виходячи з дійсного змісту розписки про отримання в борг грошових коштів вбачається, що така розписка підтверджує боргове зобов`язання і містить умови отримання позичальником у борг грошових коштів із зобов`язанням їх повернення та дату отримання цих коштів 06.10.2021 року.

Разом з тим, ОСОБА_1 визнала укладення договору позики, проте заперечує факт отримання грошей і сам при цьому договір не оспорює і не зверталася у правоохоронні органи щодо шахрайських дій позивача якщо такі мали місце.

Оскільки, вимога про повернення боргу була направлена позивачем 05 травня 2022 року та отримана відповідачкою 11 травня 2022 року, відтак, борг повинен був повернутий протягом 30 днів з дня її отримання, тобто у строк до 11.06.2022 року, однак протягом вказаного періоду не повернуто і дана обставина не є підставою для відмови у позові, так як на момент звернення із позовом до суду 19 травня 2022 року між сторонами спір не було вирішено.

При постановленні рішення, суд першої інстанції встановивши правовідносини сторін, які випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, із посиланням на докази, на підставі яких встановлені обставини, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги у частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 06.10.2021 року у розмірі 1 855 000 грн. та витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 11 514, 23 грн., а в іншій частині рішення суду не оспорено.

Рішення суду є законне та обґрунтоване і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Кухта Ольга Василівна залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 17 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2023 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой