Номер провадження: 22-ц/813/7386/23
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

06.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі судді Сєвєрової Є.С., перевіривши в порядку вирішення питання про відкриття апеляційного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2023,

встановив:

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2023 в задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» Приватного акціонерного товариства Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , через засоби поштового відправлення, подала апеляційну скаргу 05.08.2023, в строк, визначений ч.1 ст.354 ЦПК України, проте яка не оплачена судовим збором, а тому апеляційне провадження у вказаній справі не може бути відкрито, з наступних підстав.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI (зі змінами, внесеними згідно із Законом № 484-VIII від 22.05.2015 р.) розмір ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було заявлено одну вимогу: стягнути з Дочірнього підприємства «Клінічний санаторій ім. Пирогова» Приватного акціонерного товариства Лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з 10.02.2022 до 14.03.2023 у розмірі 107 062,00 грн.

Вказані вимоги не підпадають під дію п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

По тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 вважає, що середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, що підлягає стягненню на її користь, з 10.02.2022 до 14.03.2023 становить 107 062,00 грн.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" установлено пільги щодо сплати судового збору, згідно з пунктом 1 частини першої якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно із частиною першою статті 3 та статтею 4 Кодексу законів про працю України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР`Про оплату праці" середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.

Ураховуючи викладене, виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати.

Пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч.1 ста. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та за час вимушеного прогулу під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Таким чином, позивачі мають пільги зі сплати судового збору виключно за позовними вимогами, що стосуються стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. За іншими позовними вимогами у трудових спорах позивачі від сплати судового збору не звільняються.

Отже, пільг щодо сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі Законом України "Про судовий збір" - не передбачено.

За таких обставин, особі, яка подала апеляційну скаргу, необхідно сплатити судовий збір.

Відповідно до п.п. 1 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви - 2023 рік) за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, ставка судового збору дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1073,60 грн.

Згідно з пп.6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 №3674-VI (зі змінами та доповненнями), за подачу апеляційної скарги на рішення суду ставкою судового збору є 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Позов подано до суду 15.05.2023, заявлено 1 вимогу немайнового характеру.

Таким чином, апелянту слід сплатити судовий збір за одну вимогу немайнового характеру у розмірі 1610 грн., 40 коп. (1073,60 грн. х 150%) на наступний рахунок:

Отримувач коштів ГУК в Од.обл./Малиновськ. р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526

Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО) 899998

Рахунок отримувача UA0015757

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), Одеський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа)

Пунктом 3.8. Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» визначено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу.

Тобто необхідними реквізитами ідентифікації апеляційної скарги є, зокрема, номер справи, в межах якої подається відповідна скарга та дата оскаржуваного судового рішення.

Документи, що підтверджують сплату судового збору подаються до Одеського апеляційного суду в оригіналі.

За таких обставин, суддя, встановивши, що апеляційна скарга не відповідає вимогам Закону, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє скаржника та надає йому строк, у відповідності до ч.2 ст.185 ЦПК України для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Крім того, звертається увага апелянта, що відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно зі ст.357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст.356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

За таких обставин, суддя, встановивши, що апеляційна скарга не відповідає вимогам Закону, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє скаржника та надає йому строк, у відповідності до ч.2 ст.185 ЦПК України для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Виправивши зазначені недоліки, скаржнику необхідно надати апеляційному суду оригінал квитанції про сплату судового збору.

У разі невиконання даної ухвали, апеляційну скаргу буде визнано неподаною та повернуто.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 356, 357 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12.07.2023 - залишити без руху.

Надати скаржнику у відповідності до ч.2 ст.185 ЦПК України, десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги з дня отримання ухвали.

Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання даної ухвали буде прийняте процесуальне рішення передбачене ст. ст. 185, 357 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Одеського апеляційного суду Є.С. Сєвєрова