Номер провадження: 22-ц/813/6943/23
Справа № 513/683/23
Головуючий у першій інстанції Рязанова К.Ю.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

02.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Саратська селищна рада Білгород-Дністровського району Одеської області,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України) цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 15 червня 2023 року,

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання недійсним рішення сільської ради та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області в якому просив: визнати протиправним рішення Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області від 17 січня 2020 року № 957-VII про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки (кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0917) загальною площею 0,1479 га, у тому числі ріллі 0,1479 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із земель житлової та громадської забудови, раніше наданих у користування, на території Зорянської сільської ради (в межах населеного пункту) Саратського районну Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0917, загальною площею 0,1479 га, зареєстрованої у Єдиному державному реєстрі права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Саратський районний суд Одеської області ухвалою від 01.06.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання недійсним рішення сільської ради та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку залишив без руху.

Саратський районний суд Одеської області ухвалою від 15 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнав неподаною та повернув позивачеві.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 15 червня 2023 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилається на те, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно має розглядатись, як спір пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстровано право щодо того ж нерухомого майна. Щодо недоліків про сплату судового збору вважає, що вимога про скасування державної реєстрації є похідною від спору щодо такого майна або майномих прав.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 02.08.2023 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив відповідачам право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву не надходило.

Копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги отримана Саратською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області 23.08.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказаний відзив підлягає залишенню без розгляду, з огляду на пропуск строку на його подання.

Так, ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2023 року позивачу роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали та апеляційної скарги.

Як вже зазначалось, копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги отримана Саратською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області 23.08.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи викладене, останнім днем для подання відзиву, з урахуванням положень ст. 124 ЦПК України, є 04.09.2023 року.

З відзивом на апеляційну скаргу позивач звернувся 06.09.2023 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті.

Отже відзив подано з пропуском строку, встановленого ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.08.2023 року.

Відповідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку.

Тому враховуючи, що з клопотанням про поновлення строку на надання відзиву позивач до апеляційного суду не звертався, у наданому відзиві не порушує питання про продовження строку на надання відзиву, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду відзиву Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги ОСОБА_2 отримала 23.08.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відзиву від ОСОБА_2 не надходило.

Скаржник копію ухвали про відкриття провадження отримав 16.08.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.08.2023 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що за необхідне зазначити наступне.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 01.06.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання недійсним рішення сільської ради та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали. В ухвалі зазначалося про недотримання позивачем вимог п. 4 ч. 1 ст. 175 ЦПК України та ч. 4 ст. 177 ЦПК України. Роз`яснювалось позивачу необхідність уточнити позовні вимоги та доплатити судовий збір за одну вимогу немайнового характеру, у розмірі 1073,60 грн.

14.06.2023 року на виконання ухвали суду позивачем надано заяву, в якій останній зазначив, що, як скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, так і скасування запису про проведену державну реєстрацію є належними способами захисту. Щодо вимог про сплату судового збору зазначив, що сплата судового збору за похідну вимогу скасування державної реєстрації не передбачена законодавством.

Постановляючи ухвалу від 15.06.2023 року про повернення заяви позивачу, суд виходив з того, що при зверненні до суду позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру, за кожну з яких відповідно до вищевказаних вимог закону підлягав сплаті судовий збір. Однак судовий збір сплачено частково, за одну позовну вимогу немайнового характеру. Доводи про похідну вимогу - скасування державної реєстрації вважав необґрунтованими.

Оскільки позивачем не подано документу, який підтверджує сплату судового збору в повному обсязі, суд першої інстанції вважав, що судовий збір сплачено лише частково, тому відкриття провадження у справі є неможливим.

З наведених обставин вбачається, що підставою для повернення позовної заяви стало не усунення позивачем недоліків, визначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, а саме не сплата в повній мірі судового збору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання позовної заяви ОСОБА_1 неподаною, та її повернення, з огляду на таке.

Конвенція у пункті 1 статті 6 закріпила право на справедливий судовий розгляд, відповідно до якого кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Доступ до суду є невід`ємним елементом права на справедливий судовий розгляд. ЄСПЛ неодноразово зазначав, що право на доступ до суду не є абсолютним і підлягає державному регулюванню, що допускається опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своїм характером закликає до врегулювання з боку держави, і це регулювання може варіюватися за часом і місцем відповідно до потреб і ресурсів суспільства й окремих осіб.

ЄСПЛ вважає необхідність сплати судових витрат легітимним обмеженням права на доступ до суду. Водночас розмір судових витрат у конкретній справі є істотним фактором, який дає змогу визначити, чи мала особа право на доступ до суду. Під час оцінки того, чи були дотримані вимоги доступу до суду у справах, які стосуються судових витрат, до уваги мають братися обставини конкретної справи, здатність заявника сплатити судові витрати, стадія, на якій перебуває провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Paykar Yev Haghtanak Ltd v. Armenia», № 21638/03, 20 December 2007).

В пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2010 року зазначено, якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) залишається без руху. При цьому у відповідній ухвалі суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору.

Ключовим моментом при визначенні кількості вимог є питання про те, що слід розуміти під поняттям «вимога».

У теорії цивільного процесуального права під позовом розуміють матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, звернену через суд у встановленій законом процесуальній формі, про захист його невизнаних, оспорюваних або порушених прав, свобод або інтересів. Виокремлюють три елементи позову: предмет, підставу та зміст. Під предметом позову розуміють матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, звернену через суд та стосовно якої останній має ухвалити рішення. Під підставою позову розуміють ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Під змістом прийнято розуміти спосіб судового захисту, за яким позивач звертається до суду.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При цьому правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.10.2022 року у справі № 910/14224/20).

Враховуючи викладене, предметом позову (матеріально-правовими вимогами позивача) у цій справі є:

1)визнання протиправним рішення Зорянської сільської ради Саратського району

Одеської області від 17 січня 2020 року № 957-VII про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки (кадастровий номер земельної ділянки :02:001:0917) загальною площею 0,1479 га, у тому числі ріллі 0,1479 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) із земель житлової та громадської забудови, раніше наданих у користування, на території Зорянської сільської ради (в межах населеного пункту) Саратського районну Одеської області за адресою: АДРЕСА_1 ;

2)скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий

номер :02:001:0917, загальною площею 0,1479 га, зареєстрованої у Єдиному державному реєстрі права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.

Отже позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру.

Порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зазначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_1 подана до суду першої інстанції у травні 2023 року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2684 грн.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Тому, звертаючись до суду з позовом, який містить дві немайнові вимоги ОСОБА_1 мав сплатити судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

До позовної заяви позивачем додано квитанцію про сплату судового збору № 21 від 09.05.2023 року, що підтверджує сплату судового збору ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1074 грн.

На виконання ухвали Саратського районного суду Одеської області від 01.06.2023 року про залишення позовної заяви без руху від позивача доказів сплати доплати судового збору не надходило. У заяві, наданій на усунення недоліків, позивач зазначив, що вимоги суду першої інстанції про необхідність сплати судового зору за дві позовні вимоги вважає помилковою.

Щодо доводів апеляційної скарги про похідний характер вимоги про скасування державної реєстрації, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, наступне.

Так, відповідно до абзацу 2 частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ч. 1 статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

З урахуванням наведеного колегія суддів суду вважає, що у цій справі вимога про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:0917, загальною площею 0,1479 га, зареєстроване у Єдиному державному реєстрі права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 , розташованої за адресою: АДРЕСА_1 є самостійною похідною та її задоволення залежить від задоволення позовної вимоги про скасування рішення Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області від 17 січня 2020 року № 957-VII про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки.

Однак, похідний характер вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку не є підставою для висновку про звільнення осіб, які звертаються з вказаними вимогами до суду від сплати судового збору. Положення Закону України «Про судовий збір» таких підстав для звільнення від сплати судового збору також не містять.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 05.02.2021 року у справі № 9901/11917/20 (адміністративне провадження № К/9901/11917/20) судова колегія зазначає наступне.

У вказаній постанові колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги Головного управління ДПС у Миколаївській області на ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 400/2863/19 (адміністративне провадження № К/9901/11917/20) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рента-Н» до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Державної фіскальної служби про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії дійшла висновку про те, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов`язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо), як спосіб усунення наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності, є однією вимогою.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12.10.2021 року у справі № 233/2021/19, на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

Враховуючи викладене, посилання позивача на висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений у постанові Верховного Суду від 05.02.2021 року у справі № 400/2863/19 (адміністративне провадження № К/9901/11917/20) апеляційний суд не бере до уваги, оскільки правовідносини у вказаній справі не є подібними до правовідносин у цій справі.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Саратського районного суду Одеської області від 15 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02.10.2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко