Номер провадження: 22-ц/813/6804/23
Головуючий у першій інстанції Аліна С. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи 523/18324/18

Номер провадження: 22-ц/813/6804/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зєйналової А.Ф.к.,

учасники справи:

- позивачі 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 ,

- відповідач ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Аліної С.С. об 11 годині 59 хвилині 30 травня 2023 року, повний текст рішення складений 07 червня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позовні вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є рідними сестрами ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

ОСОБА_4 проживав у домоволодінні за адресою - АДРЕСА_1 частин якого належало йому на підставі договору купівлі-продажу від 08 лютого 1979 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Родолес О.Д., реєстр. № 2-498, зареєстрованого в ОМБТІ 04.09.1985 року.

З 2000 року ОСОБА_4 була встановлена третя група інвалідності із-за захворювання, яке виникло внаслідок роботи на Чорнобильській атомній станції під час ліквідації аварії. З того часу у нього не діяла рука.

У 1981 році ОСОБА_4 розірвав шлюб зі своєю колишньою дружиною і з того часу ні жінка, ні ОСОБА_6 ніколи не з`являлися у ОСОБА_4 ..

Як зазначає позивачка ОСОБА_1 , її донька - ОСОБА_7 є співвласником домоволодіння за адресою - АДРЕСА_2 . Вона доглядала свого дядька ОСОБА_4 , разом з ним проживала, вони вели спільне господарство, що підтверджується довідкою № 197 від 17.07.2018 року з місця проживання ОСОБА_8 . Позивачі вказують, що вони постійно надавали своєму братові необхідну допомогу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. ОСОБА_4 за життя заповіт не складав.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 9/25 частин домоволодіння за адресою - АДРЕСА_2 .

У передбачений ст. 1270 ЦК України строк позивачки прийняли спадщину після смерті свого брата - ОСОБА_4 , подавши до Четвертої одеської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Однак, нотаріусом була надана відповідь про те, що вона не може видати позивачам свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємцям другої черги, так як ОСОБА_6 також подав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги, заявивши, що він є сином померлого.

Позивачки вказують про те, що постійно спілкувалися з спадкодавцем, донька позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 зареєстрована в домоволодінні за адресою - АДРЕСА_2 з 1985 р..

З 1981 року до смерті ОСОБА_4 жодного разу не бачили, щоб відповідач з`являвся до свого батька - ОСОБА_4 , допомагав йому, доглядав, піклувався.

Зазначають, що у березні 2018 року у ОСОБА_4 було виявлено тяжке онкологічне захворювання - рак кишківника. З цього часу вони возили його на обстеження, доставляли його в медичні установи. Йому робили переливання крові, за придбання якої сплачували також позивачки. Протягом чотирьох місяців вони постійно надавали матеріальну та моральну допомогу ОСОБА_4 , так як він неспроможний був самостійно забезпечувати свої потреби, готували йому їжу, прибирали в його будинку, прали його одяг і білизну.

Позивачки разом з ОСОБА_7 постійно допомагали ОСОБА_4 , сплачували за медичне обстеження, медикаменти, операції, процедури, замовляли донорську кров. Всього на лікування ОСОБА_4 було витрачено більше 200 000 грн.. У довідці про причину смерті № 33 від 08.07.2018 року ОСОБА_4 зазначено: Хвороба, що призвела до смерті - ОСОБА_9 інтоксікація, злоякісне новоутворення ободової кишки. Приблизний час між початком захворювання і смертю 2 роки.

ОСОБА_4 через тяжку хворобу був у безпорадному стані. Позивачки разом з ОСОБА_7 поховали ОСОБА_4 ..

Позивачки вказують про те, що відповідач ухилявся від надання допомоги ОСОБА_10 , не цікавився його життям, станом здоров`я, достатком, не надавав матеріальної допомоги, не відвідував, не приймав участі у витратах на поховання, навіть не з`явився на похорони.

Тому є підстави для усунення ОСОБА_6 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 (Т. 1, а. с. 2 - 5).

Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_11 просить відмовити у задоволені позовної заяви.

Зазначає, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами його ухилення від надання спадкодавцеві допомоги та перебування спадкодавця у безпорадному стані, потребу останнього в допомозі. Позивачами не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, що вони протягом тривалого часу матеріально забезпечували та надавали допомогу померлому, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані. Позивачі також не довели потреби спадкодавця у допомозі саме відповідача з урахуванням того, що така допомога надавалась останньому від інших осіб. Не підтвердили винної поведінки відповідача з урахуванням того, що мав можливість виконувати свій обов`язок, але не вчиняв необхідних дій. Позивачами не підтверджено належними доказами факт матеріальних витрат саме позивачами на піклування, лікування, поховання спадкодавця. Позивачі не звертались до нього з проханням про допомогу (Т. 1, а. с. 71 - 74).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висноків

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 30 травня 2023 року відмовлено у задоволені вищевказаного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про потребу спадкодавця у допомозі та догляді саме відповідача ОСОБА_3 , навмисного ухилення відповідача ОСОБА_3 (сина) від виконання обов`язку з надання спадкодавцю - батьку ОСОБА_4 допомоги (Т. 2, а. с. 187 - 194).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги (Т. 2, а. с. 202 - 207).

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянти посилаються на те, що: 1) помилковими є висновки суду першої інстанції щодо недоведеності безпорадного стану ОСОБА_4 , оскільки вказані обставини підтверджуються наданими суду доказами; 2) судом не було взято до уваги покази свідків; 3) позивачі є непрацездатними, малозабезпеченими особами та не мали можливості надати допомогу спадкодавцю. Відповідач мав таку можливість, однак умисно ухилився від надання допомоги померлому; 4) суд вийшов за межі позовних вимог, встановивши в рішенні суду, що відповідач є сином померлого (Т. 2, а. с. 202 - 207).

Позиція відповідача в апеляційному суді

Адвокат Дубінкін Ю.М., діючий від імені ОСОБА_11 , у відзиві на апеляційну скаргу просить її залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надали належних та допустимих доказів, які б безспірно свідчили про потребу спадкодавця у допомозі та догляді саме відповідача ОСОБА_11 , навмисного ухилення відповідача ОСОБА_11 від виконання обов`язку з надання спадкодавцю - батьку ОСОБА_4 допомоги. Пояснення свідків не містять обставин, які б свідчили про умисне ухилення відповідача ОСОБА_11 від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги саме від нього. Доводи позивачок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що вони оплачували лікарські препарати, лікарські дослідження, купували продукти харчування не стосуються предмету доказування у цій справі, оскільки позивачки повинні довести факт ухилення відповідача від надання батьку ОСОБА_4 допомоги, потребу у такій допомозі від відповідача ОСОБА_11 та можливість її надавати.

Зазначені обставини свідчать про відсутність умисних дій чи бездіяльності відповідача ОСОБА_11 , направлених саме на ухилення їх від турботи за батьком, адже він усвідомлював, що батько не залишається без догляду, підтримував зв`язок та періодично надавав йому матеріальну допомогу.

Не було надано суду належних та допустимих доказів того, що допомога, яку надавали позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , була недостатньою, і померлий ОСОБА_4 потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача ОСОБА_11 та якої саме.

Посилання позивачів на те, що відповідач за життя довгий час не відвідував спадкодавця та не надавав йому допомоги, не може бути підставою для задоволення позову про усунення відповідача від права на спадкування, оскільки у справі відсутні докази потреби спадкодавця у такій допомозі, звернення за допомогою та ухилення відповідача від її надання. Тому лише факт відсутності допомоги спадкодавцеві, який також є недоведений, недостатній для задоволення позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.07.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 30.05.2023 року (Т. 2, а. с. 212 - 212 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.07.2023 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 214).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.11.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Дубінкіна Ю.М., діючого від імені ОСОБА_11 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

14.11.2023 року від адвоката Дубінкіна Ю.М., діючого від імені ОСОБА_11 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні адвокат Кічук І.Г., діюча від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Адвокат Дубінкін Ю.М., діючий від імені ОСОБА_11 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , яке видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №7025 (Т.1, а. с. 14), та лікарським свідоцтвом про смерть 33 від 08.07.2018 року (Т.1, а. с. 16), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 6 від 09.07.2018 року (Т.1, а. с. 15).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з 9/25 частин домоволодіння за адресою - АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, який зареєстровано Одеським бюро інвентаризації в реєстрі за №2-498 04.09.1985 року (Т.1, а. с. 31 - 32).

З Довідки №185 про склад сім`ї встановлено про те, що за адресою - АДРЕСА_2 , проживав та був зареєстрований ОСОБА_4 (Т.1. а. с. 18).

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є - позивачки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та відповідач - ОСОБА_3 ..

Відповідач ОСОБА_6 змінив прізвище з - « ОСОБА_12 » на - « ОСОБА_13 », відповідно до свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_2 , яке видано Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Одесі, актовий запис №26 (Т. 1, а. с. 90).

На виконання ухвали суду від 20.02.2019 року, до суду від Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса надійшла копія спадкової справи №4/2018 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (Т.1, а. с. 79 - 94).

Заповіт після своєї смерті ОСОБА_4 не залишив, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №53648127 від 11.10.2018 року (Т. 1, а. с. 83 - 83 зворотна сторона).

22.09.2018 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до Суворовської нотаріальної контори у м. Одеса із заявою про прийняття спадщини за законом (Т.1, а. с. 81).

26.11.2018 року позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Суворовської нотаріальної контори у м. Одеса із заявами про прийняття спадщини (Т.1, а. с. 85).

Позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є рідними сестрами померлого ОСОБА_4 .. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 (Т.1, а. с. 21) та свідоцтвом про народження ОСОБА_2 (Т.1, а. с. 29).

Відповідач ОСОБА_3 є рідним сином померлого ОСОБА_4 .. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 (Т.1, а. с. 91 зворотна сторона), повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 9 від 23.01.2019 року (Т. 1, а. с. 88 зворотна сторона, 89).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 було понесено витрати на організацію та проведення похорон ОСОБА_4 , що підтверджується Рахунком-фактурою від 09.07.2018 року (Т. 1, а. с. 42).

Із виписки з медичної картки Одеської обласної клінічної лікарні №7632-531 від 03.04.2018 року вбачається те, що ОСОБА_4 поставлений діагноз - гострий гангренозний апендицит, ІБС. Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2, ризик 2 СНІ ст. Екстрасістолічна аритмія (Т.1, а. с. 35).

Із виписки із медичної картки Одеської обласної клінічної лікарні №8123-575 від 03.04.2018 року вбачається те, що ОСОБА_4 поставлений діагноз рак правої частини поперечно-ободочної кишки Т4N1 Мх, ІІІ ступінь, ІІ клінічна група, Гостра обтураційна кишкова непроходимість ІБС. Дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2, ризик 2 СНІ ст. Екстрасістолічна аритмія (Т.1, а. с. 36).

Із виписки №13356 від 06.06.2018 року вбачається те, що ОСОБА_4 поставлений діагноз - рак поперечно-ободочной кишки Т4N1 М0 ст. ІІІ кл. гр. ІІ (Правостороння геміколонектомія. Ілеостомія (Т.1, а. с. 38).

В матеріалах справи міститься Висновок експерта №244 від 27.10.2020 року, який проведений КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», експертами Кривда Г.Ф., ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , з якого вбачається, що відповідно до медичної документації, а саме - медичної карти стаціонарного хворого № 8056 БМЦ Університетська клініка № 1 ОНМедУ від 15.07.2016 року, медичної карти амбулаторного хворого № 4638 від 02,05,2018 року, медичної карти амбулаторного хворого № 5944/18 КУ «ОООД» від 25.06.2018 року, виписки карта амбулаторного хворого КПП «ЦПМСД» від 03.07.2019 року, встановлено, що фактично до моменту госпіталізації ОСОБА_4 з приводу патології органів черевної порожнини (як це виходить з виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 7632-531 КУ «ООКЛ» від 29.03.2018р.), у березні 2018 р., ОСОБА_4 вже мав місце виражений патологічний процес, пов`язаний із онкологічним захворюванням - злоякісним новоутворенням поперечно-ободової кишки.

З того часу стан ОСОБА_4 фактично міг тільки прогресивно погіршуватися, що потребувало додаткового лікування (як виходить із наведених медичних документів), аж до моменту настання смерті. Таким чином, враховуючи тяжкість хвороби (онкологічне захворювання), проведені операції і післяопераційні періоди, слід вважати, що фактично з березня 2018 р. і до моменту смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_4 знаходився у безпорадному стані, який був зумовлений тяжкою хворобою (Т. 1, а. с. 228 - 246).

По справі виникли спадкові правовідносини щодо усунення від права на спадкування.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для усунення ОСОБА_11 від права на спадкування.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позбавлення особи права спадкувати це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги саме від спадкоємця-відповідача, за умови отримання її від інших осіб, чи мав цей спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.

Доводи апеляційної скарги про ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві та про перебування спадкодавця у безпорадному стані не спростовують вищевказані встановлені по справі обставини, а тому є безпідставними.

У справі, яка переглядається, установлено, що спадкодавець ОСОБА_4 , відповідно до Висновку експерта №244 від 27.10.2020 року, який проведений КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», з березня 2018 р. і до моменту смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) знаходився у безпорадному стані, який був зумовлений тяжкою хворобою (Т.1, а. с. 228 - 246), та потребував стороннього догляду. Однак, позивачами не доведено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 звертався до ОСОБА_11 з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого останній ухилився.

Посилання апелянтів на те, що судом не було взято до уваги пояснення свідків, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що вказані пояснення не свідчать про умисне ухилення

відповідача ОСОБА_11 від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував

допомоги саме від нього.

Доводи позивачів, що останні оплачували лікарські

препарати, лікарські дослідження, купували продукти харчування, не заслуговують на увагу, оскільки останнє не є предметом доказування у вказаному спорі, оскільки позивачі повинні довести факт ухилення відповідача від надання батьку ОСОБА_4 допомоги, потребу у такій допомозі від відповідача ОСОБА_11 та можливість її надавати.

Не було надано суду належних та допустимих доказів того, що померлий

ОСОБА_4 потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача

ОСОБА_11 та якої саме.

Отже, матеріалами справи не встановлено, що відповідач ОСОБА_11 вчинив умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Оскаржуване рішення містить мотивування про те, що згідно частини п`ятої статті 1224 ЦК України усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Аналогічні висновки щодо тлумачення і застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 453/968/17 (провадження № 61-17623св19), 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20), від 14 лютого 2022 року у справі № 296/12034/18 (провадження № 61-15140св20), від 26 вересня 2023 року у справі №477/269/20 (провадження №61-2277св23), від 01 березня 2023 року у справі №750/2766/21 (провадження №61-12390св22)

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 31 січня 2023 року в справі № 467/350/21 (провадження № 61-19847св21).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності підстав, які б давали можливість усунути відповідача, який є спадкоємцем першої черги за законом, від права на спадкування після смерті батька.

Позивачами не надано переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження того, що померлий ОСОБА_4 звертався до відповідача з проханням про допомогу, догляд та утримання. Крім того, позивачами не надано переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме - доказів, які б підтверджували його винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача, у зв`язку із безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідача, а останній відмовив у наданні такої допомоги.

Відсутні докази того, що відповідач вчинив умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Установивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачі не довели належними, допустимими та безспірними доказами, що є їх процесуальним обов`язком в силу статей 12, 81 ЦПК України, одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, які б давали підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення ОСОБА_11 від права на спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_4 ..

З урахуванням встановлених обставин справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування.

Отже, вищенаведені доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки, а тому не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 08 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе