УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/8348/22

Номер провадження 4-с/495/35/2023

04 жовтня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Мишко В.В.,

при секретарі судового засідання Красовській А.О.,

за участю:

представника ОСОБА_1 адвоката Гула А.С.

представника Білгоро-Дністровського відділу ДВС - Балінського Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області скаргу адвоката Гула Андрія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову начальника відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) та бездіяльність старшого державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

25.09.2023 року адвокат Гула Андрій Сергійович в інтересах ОСОБА_1 (далі по тексту скаржник) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області зі скаргою на постанову начальника відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) та бездіяльність старшого державного виконавця.

Так, скаржник просить суд:

- поновити строки оскарження постанови начальника відділу ДВС про результати перевірки законності виконавчого провадження від 06.07.2023 року та постанови старшого державного виконавця про відновлення виконавчого провадження від 06.07.2023 року у зв`язку з ненадісланням їх копій боржнику у встановлені для цього законом строки та отримання їх представником останнього 22.09.2023 року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження;

- скасувати постанову начальника Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчука Сергія Георгійовича про результати перевірки законності виконавчого провадження від 06 липня 2023 року (виконавче провадження № 71613071);

- скасувати постанову старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Балінського Богдана Вікторовича про відновлення виконавчого провадження від 06 липня 2023 року (виконавче провадження № 71613071);

- зобов`язати старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Балінського Богдана Вікторовича винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 71613071 на підставі пункту 13 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Зі скарги вбачається, що постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.10.2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 495/8348/22 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 155-1 ч. 1, ст. 164 ч. 1 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. Також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Згідно із резолютивною частиною постанови суду штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу. Роз`яснено, що згідно з ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Після надходження вказаної постанови суду як виконавчого документа до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) для примусового виконання, постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Балінського Богдана Вікторовича 19 квітня 2023 року відкрито виконавче провадження № 71613071, у якому розмір штрафу, який підлягає стягненню в примусовому порядку подвоєний і становить 34 000 грн.

За твердженням скаржника, після винесення постанови суду у справі про адміністративне правопорушення і до моменту її звернення до примусового виконання копія останньої правопорушнику не вручалася. Така постанова була отримана нею вперше лише 25 квітня 2023 року, під час особистого звернення з цією метою до суду, після того, як стало відомо про відкриття виконавчого провадження. Вказана обставина підтверджується матеріалами виконавчого провадження, зокрема актом старшого державного виконавця від 25.04.2023 року, а також безпосередньо матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Отримавши копію постанови суду і ознайомившись з її резолютивною частиною щодо порядку і строку сплати правопорушником накладеного на нього штрафу, ОСОБА_1 того ж дня, 25 квітня 2023 року, звернулася до старшого державного виконавця відділу ДВС, якому повідомила обставину отримання нею такої постанови вперше та 27 квітня 2023 року сплатила визначений в ній штраф у розмірі 17 000 грн. разом з виконавчим збором в сумі 1700 грн. та витратами виконавчого провадження. Стягнений постановою суду судовий збір в розмірі 496,20 грн. також було сплачено в межах окремого виконавчого провадження № 71698117, закінченого у зв`язку з повним виконанням.

У подальшому, розпорядженням старшого державного виконавця Балінського Б.В. сплачені скаржником грошові кошти в розмірі 17000 грн., що надійшли на рахунок обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 495/8348/22, виданого 24.10.2022 року було перераховано на казначейські рахунки Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, призначені для зарахування адміністративних штрафів.

08 травня 2023 року постановою старшого державного виконавця виконавче провадження № 71613071 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно із виконавчим документом.

Разом з тим, 19 вересня 2023 року ОСОБА_1 була сповіщена старшим державним виконавцем про необхідність сплати другої частини штрафу. З метою визначення причин такої вимоги останньою 22 вересня 2023 року здійснено ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження безпосередньо у відділі ДВС.

Під час ознайомлення стало відомо, що постанова старшого державного виконавця Балінського Б.В. від 08 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження згодом була скасована постановою начальника відділу ДВС від 06 липня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження. Остання мотивована виключно тим, що стягнення не проведено у повному обсязі, у сумі 34 000 грн. На підставі цієї постанови старшим державним виконавцем Балінським Б.В. цією ж датою винесено окрему постанову про відновлення виконавчого провадження.

Скаржник зазначив, що під час перевірки начальником відділу ДВС Федорчуком С.Г. законності виконавчого провадження боржник до цього процесу не залучався і не повідомлявся. Крім того, самі постанови начальника відділу ДВС і старшого державного виконавця щодо відновлення виконавчого провадження скаржнику не надсилалися, що прямо вбачається з матеріалів виконавчого провадження.

Встановивши обставину отримання боржником постанови суду вперше вже після моменту відкриття виконавчого провадження, старший державний виконавець правомірно, з дотриманням засад виконавчого провадження, виніс постанову про закінчення останнього з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Примітним в даному випадку є те, що зміст самого виконавчого документа встановлює порядок, згідно з яким він має бути виконаний. У подібній ситуації наведене рішення державного виконавця вбачається єдиним можливим і таким, що цілком відповідає духу закону, принципам законності, справедливості і верховенства права, з дотриманням яких, згідно з статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження", має здійснюватися виконавче провадження.

Наступне скасування такої постанови начальником відділу ДВС не лише суперечить змісту статей 307, 308 КУпАП, а також іншим нормам Закону України "Про виконавче провадження". Справа в тому, що пункт 2 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" наводить перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього закону. У ньому зазначені постанови судів у справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

У відносинах виконання постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якою застосовано такий вид стягнення як накладення штрафу, вищенаведеними випадками, передбаченими законом є надсилання цієї постанови для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за умови несплати правопорушником штрафу у строк, визначений частиною першою статті 307 КУпАП.

Відповідно до пункту 3 оскаржуваної постанови головного державного виконавця від 06.07.2023 року про відновлення виконавчого провадження, стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання. Дана вимога походить в положень статті 41 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження постанова старшого державного виконавця про відновлення виконавчого провадження надійшла до суду 12 липня 2023 року рекомендованим поштовим відправлениям 730. Таким чином, повернутий виконавчий документ міг бути пред`явлений судом до виконання у строк до 13 серпня 2023 року включно. Відсутність в старшого державного виконавця пред`явленого повторно виконавчого документа у відновленому виконавчому провадженні після спливу цього строку (починаючи з 14 серпня 2023 року) призводить до настання окремого (самостійного) юридичного наслідку, передбаченого пунктом 13 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно з шею нормою виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явления виконавчого документ відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

Разом з тим, всупереч відсутності факту пред`явлення виконавчого документа судом у відведені для цього законом строки, виконавче провадження залишається незакінченим і по теперішній час.

Перелічені вище обставини, а саме невручення постанови суду у справі про адміністративне правопорушення від 24.10.2022 року у строки, встановлені статтею 285 КУпАП, отримання її вперше особою, відносно якої вона була винесена, лише 25.04.2023 року та подальша самостійна сплата штрафу у п`ятнадцятиденний строк після цього, свідчать про факт її повного виконання. Додавання у подальшому нової обставини у вигляді непред`явлення виконавчого документа у відведені для цього законом строки після відновлення виконавчого провадження окремо вказує на протиправність існування спірного виконавчого провадження станом на теперішній час.

Таким чином, відсутність факту своєчасного вручення або надсилання копії відповідної постанови про адміністративне правопорушення особі, відносно якої вона винесена, не лише позбавляє її законного права добровільно сплатити штраф протягом п`ятнадцятиденного строку, який за законом відраховується з цього моменту, але й робить протиправним її подальше направления до примусового виконання з необгрунтованим за даних умов подвоєнням його розміру.

Встановивши обставину отримання боржником постанови суду вперше вже після моменту відкриття виконавчого провадження, старший державний виконавець правомірно, з дотриманням засад виконавчого провадження, виніс постанову про закінчення останнього з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Примітним в даному випадку є те, що зміст самого виконавчого документа встановлює порядок, згідно з яким він має бути виконаний. У подібній ситуації наведене рішення державного виконавця вбачається єдиним можливим і таким, що цілком відповідає духу закону, принципам законності, справедливості і верховенства права, з дотриманням яких, згідно з статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження", має здійснюватися виконавче провадження.

Наступне скасування такої постанови начальником відділу ДВС не лише суперечить змісту статей 307, 308 КУпАП, а також іншим нормам Закону України "Про виконавче провадження". Справа в тому, що пункт 2 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" наводить перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього закону У ньому зазначені постанови судів у справах про адміністративні правопорушення у випадках передбачених законом.

Очевидно, що у відносинах виконання постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якою застосовано такий вид стягнення як накладення штрафу, вищенаведеними випадками, передбаченими законом є надсилання цієї постанови для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за умови несплати правопорушником штрафу у строк, визначений частиною першою статті 307 КУпАП,

Таким чином, встановивши, що постанова суду була пред`явлена для примусового виконання передчасно за відсутності факту спливу строків, передбачених для цього статтями 307 і 308 КУпАП, зважаючи на вже відкрите виконавче провадження та повністю сплачений штраф боржником, старший державний виконавець дійшов вірного висновку про необхідність його закінчення. Постанова ж начальника відділу ДВС про її скасування по суті залишає осторонь всі супутні обставини даної ситуації, що робить її необгрунтованою.

Отже, недотримання, за описаних у цій скарзі обставин, встановлених законом вимог до піддання особи заходам впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, у вигляді примусового стягнення штрафу у подвійному розмірі, прямо призводить до невиправданого незаконного втручання в її право на мирне володіння майном (власні доходи), гарантоване статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі наведеного скаржник звернувся до суду із відповідною скаргою.

27.09.2023 року від Білгоро-Дністровського відділу ДВС до суду надійшов відзив на скаргу адвоката Гула Андрія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 , відповідно до якого представник відділу ДВС просив у задоволенні скарги на постанову начальника відділу державної виконавчої служби, постанову і бездіяльність старшого державного виконавця відмовити в повному обсязі. Зазначив, що 19 квітня 2023 року постановою старшого державного виконавця Білгород- Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Балінського Богдана Вікторовича про відкриття виконавчого провадження було відкрито виконавче провадження 3 примусового виконання постанови № 495/8348/22, що видана 24.10.2022 року Білгород- Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення штрафу у розмірі 34000,00 грн. (що становить подвійний розмір штрафу з 17000,00 грн.) з ОСОБА_1 на користь держави. 19.04.2023 року винесена постанова про арешт коштів боржника. 19.04.2023 року винесена постанова про арешт майна боржника. 25.04.2023 року складено акт державного виконавця, згідно якого боржником долучено копію заяви до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про отримання ним вперше 25.04.2023 року постанови про адміністративне правопорушення від 24 жовтня 2022р. по справі № 495/8348/22. Державним виконавцем надано реквізити на сплату боргу згідно вимог постанови суду враховуючи вимоги ст. 307 КУпАП, та сплату виконавчого збору у розмірі 10% від суми штрафу, який підлягає сплаті, а також витрати виконавчого провадження. 27.04.2023 року на депозитний рахунок Відділу надійшло 18928,00 грн., які згідно розпорядження від 02.05.2023 року розподілені наступним чином: 17000,00 грн. штраф на користь держави; 1700,00 грн. виконавчий збір; 228,00 грн. витрати виконавчого провадження. 27.04.2023 року винесена постанова про зняття арешту з коштів. 08.05.2023 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. 06.07.2023 року начальником Відділу проведено перевірку законності виконавчого провадження та в порядку ст. 27, 39, 41, ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», п. 7 р. ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень ним винесена постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження, якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 08.05.2023 року та зобов`язано державного виконавця відновити виконавче провадження, у зв`язку з тим, що станом на момент здійснення перевірки, заборгованість по вищевказаному виконавчому документу не стягнута у повному обсязі, а саме: не стягнуто штраф у розмірі 17000.00 грн., та виконавчий збір у розмірі 1700,00 грн. 06.07.2023 року винесена постанова про відновлення виконавчого провадження.

У судовому засіданні скаржник адвокат Гула А.С. в інтересах ОСОБА_1 підтримав подану скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що мова йде про подвійну сплату штрафу, а не за сам штраф проти якого правопорушник ОСОБА_1 і не заперечує. Проте постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності її не направлялась в жовтні місяці, вперше постанова була отримана ОСОБА_1 25.04.2023 року, коли було відкрито виконавче провадження. Після чого ОСОБА_1 одразу сплатила штраф у сумі 17 000 гривень та усі необхідні витрати по виконавчому провадженні, тобто відбулось фактичне виконання постанови суду відповідно до вимог ст.307 КУпАП України. Було правомірно закрито виконавче провадження, але згодом ОСОБА_1 дізналась, що виконавче провадження було відновлено. Пояснив, що постанова про відновлення виконавчого провадження є неправомірною та такою, що порушує права його довірителя, а саме є втрученням у мирне володіня майном, оскільки безпідставно накладений арешт на рахунки ОСОБА_1 . Крім цього, скаржник зазначив, що виконавче провадження відновлено 06.07.2023 року. проінформовано суд про повернення виконавчого листа для виконання, але станом на 13.08.2023 року виконавчий документ не був повернений до ДВС, були підстави для закінчення виконавчого провадження.

Представник Білгоро-Дністровського відділу ДВС - Балінський Б.В., у судовому засіданні пояснив просив відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що подану скаргу вважає необгрунтованною. Оскільки 19.04.2023 року було відкрито виконавче провадження на подвійне стягнення штрафу. Боржник 25.04.2023 року зявилась до відділу ДВС та повідомила, що постанову суду про притягнення її до адміністративної відповідальності вона не отримувала, бажає сплатити штраф призначений судом. Боржнику були надані реквізити для сплати штрафу, а 27.04.2023 року надійшли кошти, сплачені боржником. У зв`язку з фактичним виконання рішення суду 08.05.2023 року було закінчено виконавче провадження, яке 26.07.2023 року було відновлено та направлено до суду вимогу про надання виконавчого документу для виконання. Вжиті заходи щодо примусового виконання, яке триває і надалі.

Дослідивши матеріали скарги, вислухавши всіх учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно із ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові дія всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України « Про виконавче провадження», виконавче провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних штересів.

Таким чином матеріалами скарги встановлено, що постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.10.2022 року у справі про адміністративне правопорушення № 495/8348/22 визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 155-1 ч. 1, ст. 164 ч. 1 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн. Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 496,20 грн.

19 квітня 2023 року постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Балінського Богдана Вікторовича відкрито виконавче провадження №№ 71613071, у якому розмір штрафу, який підлягає стягненню в примусовому порядку подвоєний і становить 34 000 грн.

Разом з тим, після винесення постанови суду у справі про адміністративне правопорушення і до моменту її звернення до примусового виконання копія останньої правопорушнику не вручалася. Така постанова була отримана нею вперше лише 25 квітня 2023 року, під час особистого звернення з цією метою до суду, після того, як стало відомо про відкриття виконавчого провадження. Вказана обставина підтверджується матеріалами виконавчого провадження, зокрема актом старшого державного виконавця від 25.04.2023 року, а також безпосередньо матеріалами справи про адміністративне правопорушення.

Отримавши копію постанови суду і ознайомившись з її резолютивною частиною щодо порядку і строку сплати правопорушником накладеного на нього штрафу, гр. ОСОБА_1 того ж дня, 25 квітня 2023 року, звернулася до старшого державного виконавця відділу ДВС, якому повідомила обставину отримання нею такої постанови вперше та 27 квітня 2023 року сплатила визначений в ній штраф у розмірі 17 000 грн. разом з виконавчим збором в сумі 1700 грн. та витратами виконавчого провадження. Стягнений постановою суду судовий збір в розмірі 496,20 грн. також було сплачено в межах окремого виконавчого провадження № 71698117, закінченого у зв`язку з повним виконанням.

Розпорядженням старшого державного виконавця Балінського Б.В. сплачені скаржником грошові кошти в розмірі 17000 грн., що надійшли на рахунок обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 495/8348/22, виданого 24.10.2022 року було перераховано на казначейські рахунки Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, призначені для зарахування адміністративних штрафів.

08 травня 2023 року постановою старшого державного виконавця, виконавче провадження № 71613071 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно із виконавчим документом.

Постанова старшого державного виконавця Балінського Б.В. від 08 травня 2023 року про закінчення виконавчого провадження згодом була скасована постановою начальника відділу ДВС від 06 липня 2023 року про результати перевірки законності виконавчого провадження, оскільки стягнення не проведено у повному обсязі, а саме у сумі 34 000 грн.

Постановою старшого державного виконавця Балінського Б.В. від 06 липня 2023 року відновлено виконавче провадження та сповіщено ОСОБА_1 про необхідність сплати другої частини штрафу.

Відповідно до ст.ст.307, 308 КУпАП України, особа, притягнута до адміністративної відповідальності може самостійно, у відведені для цього строки виконати винесену відносно неї постанову та тим самим правомірно уникнути настання для себе негативних наслідків у вигляді подвоєння розміру штрафа. При цьому реалізація такої можливості прямо пов`язана з моментом отримання нею такої постанови. Разом з тим відсутність особи у судовому засіданні, в якому приймалася відповідна постанова суду, само по собі не становить виключення з наведеного вище правила, адже частина перша статті 285 КУпАП передбачає необхідність її вручення або надсилания протягом трьох днів після її оголошення.

Таким чином, відсутність факту своєчасного вручення або надсилання копії відповідної постанови про адміністративне правопорушення особі, відносно якої вона винесена, не лише позбавляє її законного права добровільно сплатити штраф протягом п`ятнадцятиденного строку, який за законом відраховується з цього моменту, але й робить протиправним її подальше направлення до примусового виконання з необгрунтованим за даних умов подвоєнням його розміру.

З матеріалів скарги вбачається, що встановивши обставину отримання боржником постанови суду вперше вже після моменту відкриття виконавчого провадження, старший державний виконавець правомірно, з дотриманням засад виконавчого провадження, виніс постанову про закінчення останнього з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Зміст самого виконавчого документа встановлює порядок, згідно із яким він має бути виконаний. У подібній ситуації наведене рішення державного виконавця вбачається єдиним можливим і таким, що цілком відповідає духу закону, принципам законності, справедливості і верховенства права, з дотриманням яких, згідно з статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження", має здійснюватися виконавче провадження.

Наступне скасування такої постанови начальником відділу ДВС не лише суперечить змісту статей 307, 308 КУпАП, а також іншим нормам Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", визначено перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього закону. У ньому зазначені постанови судів у справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Аналогічне положення міститься у частині першій статті 26 зазначеного закону, згідно з якою виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

У відносинах виконання постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якою застосовано такий вид стягнення як накладення штрафу, вищенаведеними випадками, передбаченими законом є надсилання цієї постанови для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за умови несплати правопорушником штрафу у строк, визначений частиною першою статті 307 КУпАП.

Таким чином, встановивши, що постанова суду була пред`явлена для примусового виконання передчасно за відсутності факту спливу строків, передбачених для цього статтями 307 і 308 КУпАП, зважаючи на вже відкрите виконавче провадження та повністю сплачений штраф боржником, старший державний виконавець дійшов вірного висновку про необхідність його закінчення.

В свою чергу, постанова начальника відділу ДВС про її скасування по суті залишає осторонь всі супутні обставини даної ситуації, що робить її необгрунтованою.

Відповідно до пункту 3 оскаржуваної постанови головного державного виконавця від 06 ли 2023 року про відновлення виконавчого провадження, стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання. Дана вимога походить в положень статті 41 Закону України "Про виконавче провадження"

Відповідно до матеріалів виконавчого провадження постанова старшого державного виконавця про відновлення виконавчого провадження надійшла до суду 12 липня 2023 року рекомендованим поштовим відправлениям 730. Таким чином, повернутий виконавчий документ міг бути пред`явлений судом до виконання у строк до 13 серпня 2023 року включно. Відсутність в старшого державного виконавця пред`явленого повторно виконавчого документа у відновленому виконавчому провадженні після спливу цього строку (починаючи з 14 серпня 2023 року) призводить до настання окремого (самостійного) юридичного наслідку, передбаченого пунктом 13 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження". Згідно з шею нормою виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явления виконавчого документ відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

Разом з тим, всупереч відсутності факту пред`явлення виконавчого документа судом у відведені для цього законом строки, виконавче провадження залишається незакінченим і по теперішній час.

Перелічені вище обставини, а саме невручення постанови суду у справі про адміністративне правопорушення від 24.10.2022 року у строки, встановлені статтею 285 КУпАП, отримання її вперше особою, відносно якої вона була винесена, лише 25.04.2023 року та подальша самостійна сплю штрафу у п`ятнадцятиденний строк після цього, свідчать про факт її повного виконання. Додавання у подальшому нової обставини у вигляді непред`явлення виконавчого документа у відведені для цього законом строки після відновлення виконавчого провадження окремо вказує на протиправність існування спірного виконавчого провадження станом на теперішній час.

Відповідно до статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 304, 305 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, контроль за її правильним і своєчасним виконанням вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Відтак крім безпосереднього розгляду справ про адміністративні правопорушення, суд, який виніс відповідну постанову, здійснює подальший контроль за її правильним (тобто таким, що відповідає всім вимогам закону) виконанням. У постанові від 25.03.2020 у справі № 175/3995/17 Верховний Суд висловив правову позицію, відповідно до якої бездіяльність виконавця, посадових осіб органів ДВС е триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим початок перебігу строку на її оскарження автоматично відкладається.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Наведені в резолютивній частині постанови суду норми статей 307 і 308 КУпАП надають особі, притягнутої до адміністративної відповідальності, гарантовану можливість самостійно, у відведені для цього строки виконати винесену відносно неї постанову та тим самим правомірно уникнути настання для себе негативних наслідків у вигляді подвоєння розміру штрафа.

Разом з тим відсутність особи у судовому засіданні, в якому приймалася відповідна постанова суду, само по собі не становить виключення з наведеного вище правила, адже частина перша статті 285 КУпАП передбачає необхідність її вручення або надсилання протягом трьох днів після оголошення.

Таким чином, відсутність факту своєчасного вручення або надсилання копії відповідної постанови про адміністративне правопорушення особі, відносно якої вона винесена, не лише позбавляє її законного права добровільно сплатити штраф протягом п`ятнадцятиденного строку, який за законом відраховується з цього моменту, але й робить протиправним її подальше направления до примусового виконання з необгрунтованим за даних умов подвоєнням його розміру.

Встановивши обставину отримання боржником постанови суду вперше вже після моменту відкриття виконавчого провадження, старший державний виконавець правомірно, з дотриманням засад виконавчого провадження, виніс постанову про закінчення останнього з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження". Примітним в даному випадку є те, що зміст самого виконавчого документа встановлює порядок, згідно з яким він має бути виконаний. У подібній ситуації наведене рішення державного виконавця вбачається єдиним можливим і таким, що цілком відповідає духу закону, принципам законності, справедливості і верховенства права, з дотриманням яких, згідно з статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження", має здійснюватися виконавче провадження.

Наступне скасування такої постанови начальником відділу ДВС не лише суперечить змісту статей 307, 308 КУпАП, а також іншим нормам Закону України "Про виконавче провадження". Справа в тому, що пункт 2 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" наводить перелік виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню відповідно до цього закону У ньому зазначені постанови судів у справах про адміністративні правопорушення у випадках передбачених законом.

Аналогічне положення міститься у частині першій статті 26 зазначеного закону, згідно з якою виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

Очевидно, що у відносинах виконання постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, якою застосовано такий вид стягнення як накладення штрафу, вищенаведеними випадками, передбаченими законом є надсилання цієї постанови для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за умови несплати правопорушником штрафу у строк, визначений частиною першою статті 307 КУпАП,

Таким чином, встановивши, що постанова суду була пред`явлена для примусового виконання передчасно за відсутності факту спливу строків, передбачених для цього статтями 307 і 308 КУпАП, зважаючи на вже відкрите виконавче провадження та повністю сплачений штраф боржником, старший державний виконавець дійшов вірного висновку про необхідність його закінчення. Постанова ж начальника відділу ДВС про її скасування по суті залишає осторонь всі супутні обставини даної ситуації, що робить її необгрунтованою.

3 цих підстав постанова начальника відділу ДВС про результати перевірки законності виконавчого провадження від 06.07.2023 та постанова старшого державного виконавця про відновлення виконавчого провадження, датована тезю ж датою не відповідають вимогам чинного законодавства.

Аналізуючи вищезазначене та норми діючого законодавства, з урахуванням поданих доказів, суд вважає, що постанова начальника Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчука Сергія Георгійовича про результати перевірки законності виконавчого провадження від 06 липня 2023 року (виконавче провадження № 71613071) та постанова старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Балінського Богдана Вікторовича про відновлення виконавчого провадження від 06 липня 2023 року (виконавче провадження № 71613071) є безпідставними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.

Таким чином, суд вважає, що вказані вище постанови відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі порушують права скаржника ОСОБА_1 , яка виконала усі вимоги відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС від 19 квітня 2023 року, а саме сплатила визначений в ній штраф у розмірі 17 000 грн. разом з виконавчим збором в сумі 1700 грн. та витратами виконавчого провадження.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість скарги адвоката Гула Андрія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову начальника відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) та бездіяльність старшого державного виконавця, у звязку з чим така скарга є такою, що пілягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 29, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 18, 258-260, 447-451, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката адвоката Гула Андрія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на постанову начальника відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) та бездіяльність старшого державного виконавця задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строки оскарження постанови начальника відділу ДВС про результати перевірки законності виконавчого провадження від 06.07.2023 року та постанови старшого державного виконавця про відновлення виконавчого провадження від 06.07.2023 року.

Скасувати постанову начальника Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Федорчука Сергія Георгійовича про результати перевірки законності виконавчого провадження від 06 липня 2023 року (виконавче провадження № 71613071).

Скасувати постанову старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Балінського Богдана Вікторовича про відновлення виконавчого провадження від 06 липня 2023 року (виконавче провадження № 71613071).

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Мишко