Справа № 212/3040/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Козлова Д. О.,

при секретарі Фісун О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, третя особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, адвокат Кадук В. В., звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 10 лютого 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який наразі помер, від імені якого по довіреності діяв ОСОБА_4 , був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (загальна площа 62,27 кв. м, житлова площа 43,50 кв. м.), за яким покупець, позивач, придбав у продавця за 9700 грн. вказане нерухоме майно, та який був оформлений угодою на товарній біржі «Нове століття» за № 1-64. Законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі, тому такий договір не був нотаріально посвідчений. Після укладення даного договору купівлі-продажу нерухомого майна учасники зазначеної угоди повністю виконали всі обов`язки за його умовами, тобто продавець до підписання договору № 1-64 від 10.02.1999 р. отримав кошти за продаж кв. АДРЕСА_2 , а позивач оселився у придбаному житлі та з того часу несе витрати по його утриманню. Крім того 15.07.1999 року позивач зареєстрував місце проживання за такою адресою. Додавав, що 26 лютого 1999 року кв. АДРЕСА_2 була зареєстрована на праві особистої власності за позивачем в Криворізькому міському БТІ, про що зроблено запис № 578. Оскільки договір вказаного нерухомого майна не був нотаріально посвідчений позивач наразі не може розпорядитись вказаним житлом, через що змушений звернутись із позовом до суду про визнання такого правочину дійсним. Здійснивши державну реєстрацію права власності за позивачем на майно держава тим самим визнала його право власності на кв. АДРЕСА_2 , як таке, що виникло з не заборонених законом підстав. Оскільки сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується їх підписами та всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі та договір зареєстрований в Криворізькому БТІ, то представник позивача просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 (загальна площа 62,27 кв. м., житлова площа 43,50 кв. м.), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також зареєстрований на Товарній біржі «Нове століття» 10 лютого 1999 року за № 1-64 та Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації за № 578 від 26 лютого 1999 року.

Від представників відповідача, Криворізької міської ради, надійшов відзив, де останні заперечували проти задоволення позову, оскільки права територіальної громади не порушуються вирішенням даного спору, бо спірна квартира була приватизована фізичними особами та не перебуває на балансі виконкому Криворізької міської ради.

Позивач та його представник, адвокат Кадук В. В., у судове засідання не з`явились, надавши заяву з проханням розгляд справи проводити у їх відсутність, наполягаючи при цьому на задоволенні позову.

Представник відповідача, ОСОБА_5 , до судового засідання не з`явилась повторно, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, надавши заяву суду з проханням вирішити справу за відсутності представника Криворізької міської ради.

Від третьої особи, ОСОБА_2 , надійшло клопотання з проханням вирішити справу за позовом ОСОБА_1 у її відсутність, проти задоволення вимог якого вона не заперечує.

За ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Натомість, суд зазначає, що підстави, визначені ст. 223 ЦПК, для відкладення розгляду справи у даному випадку відсутні, внаслідок чого суд розглянув справу за відсутності сторін.

Суд, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 , виходячи з наступного вмотивування.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна за біржовою угодою № 1-64 від 10 лютого 1999 року вбачається, що на товарній біржі «Нове століття» 10 лютого 1999 року був укладений договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_2 (загальна площа 62,27 кв. м., житлова площа 43,50 кв. м.), за яким ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 , в інтересах якого за довіреністю діяв ОСОБА_4 , вказану квартиру за 9700 грн., які були отримані продавцем до підписання такої угоди.

Вказана угода купівлі-продажу нерухомого майна була зареєстрована в Криворізькому БТІ за реєстром № 578 від 26 лютого 1999 року, внаслідок чого кв. АДРЕСА_2 на праві приватної власності рахувалась за ОСОБА_1 відповідно до біржової угоди № 1-64 від 10 лютого 1999 року, що також підтверджується технічним паспортом на вказану квартиру та інформацією від 5 травня 2023 року КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації».

При цьому відповідно до інформації з копії біржової угоди № 1-64 від 10 лютого 1999 року, зареєстрованої на товарній біржі «Нове століття», а також з відповіді від 5 травня 2023 року КП «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частки кв. АДРЕСА_2 вже згідно із договором купівлі-продажу від 30 березня 1999 року, зареєстрованим також на товарній біржі «Нове століття» за № 1-147.

Натомість, відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03.05.2023 року відомості щодо власників кв. АДРЕСА_2 відсутні.

Крім того встановлено, що з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 4 травня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 74 років, про що був зроблений актовий запис № 1007 від 14 червня 1999 року Жовтневим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Однак на підставі інформації з 2-ї Криворізької державної нотаріальної контори від 6 травня 2023 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини після його смерті ніхто не звертався та спадкова справа відповідно не заводилась.

Таким чином суд встановив, що внаслідок смерті продавця кв. АДРЕСА_2 за угодою від 10 лютого 1999 року та відсутності після його смерті спадкоємців відповідно належним відповідачем у даній справі є саме територіальна громада міста Кривоого Рогу в особі Криворізької міської ради.

Суд зазначає, що за ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

При цьому правовідносини, що склалися між сторонами мали місце до набрання чинності 1 січня 2004 року ЦК України (в редакції 2003 року), тому за п. 4 "Прикінцевих положень" ЦК України (в редакції 2003 року), підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 року.

Так за ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У ст. 8 Закону України "Про власність", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, було зазначено, що цим законом встановлюються основні положення про власність в Україні, а відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами.

На підставі переліченого вбачається, що положення ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" не змінювали положень діючого на момент укладення спірного біржового контракту цивільного законодавства України про обов`язковість нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу житлового нерухомого майна, учасниками якого були громадяни.

Таким чином суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 від 10 лютого 1999 року, сторонами за яким були громадяни, був укладений у порушення вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), якою передбачалось обов`язкове нотаріальне посвідчення угод такого виду.

Натомість, враховуючи обставини справи, які були встановлені на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку, що між сторонами угоди купівлі-продажу житла фактично відбувся договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 за біржовою угодою № 1-64 від 10 лютого 1999 року, оскільки сторони такого договору повністю виконали умови вказаної угоди.

На підставі п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Отже, згідно із викладеним вмотивуванням суд вважає можливим задовольнити заявлений ОСОБА_1 позов та визнати дійсним договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 , який був зареєстрований на товарній біржі «Нове століття» за біржовою угодою № 1-64 від 10 лютого 1999 року, та відбувся між ОСОБА_1 , з одного боку як покупцем, та ОСОБА_3 , з іншого боку як продавцем.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141,223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним, третя особа: ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (житлова площа - 43,5 кв. м, загальна площа - 62,27 кв. м), який був укладений 10 лютого 1999 року між ОСОБА_1 , з одного боку як покупцем, та ОСОБА_3 , з іншого боку як продавцем, зареєстрований товарною біржою «Нове століття» за біржовою угодою № 1-64 від 10 лютого 1999 року та Криворізьким бюро технічної інвентаризації за реєстром № 578 від 26 лютого 1999 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 9 червня 2023 року.

Суддя Д. О. Козлов