Справа № 509/6026/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить: - припинити право власності ОСОБА_2 на частини квартири номер АДРЕСА_1 ; - визнати право особистої власності за ОСОБА_1 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - припинити право власності за ОСОБА_1 на 1/6 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

10.12.2021 р. на адресу суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, який ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.02.2022 р. прийнятий судом до спільного розгляду разом з первісним позовом.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялись належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судове засідання не з`явилися, 18.10.2023 р. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача - адвоката Жучкової С.І., наполягали на задоволенні зустрічного позову.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.ч.1, 3, 5, 7 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. У разі розгляду справи за відсутності позивача або відповідача суддя-доповідач оголошує стислий зміст позовної заяви або відзиву відповідно.

Таким чином, враховуючи, вимоги ст.ст.189, 197, 198, 199, 210, 211, 213, 214 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя за наявними матеріалами справи, за відсутністю учасників справи та їх представників.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, здійснити який просить суд шляхом припинення права власності ОСОБА_2 на частину квартири номер АДРЕСА_1 ; - визнати право особистої власності за ОСОБА_1 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; - припинити право власності за ОСОБА_1 на 1/6 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідачка ОСОБА_2 10 грудня 2021 року звернулась до суду з зустрічним позовом про поділ майна подружжя. Відповідно до якого позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просила суд: призначити по справі будівельно-технічну експертизу, за висновками якої стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , дійсну вартість частини квартири АДРЕСА_1 ; - припинити право власності ОСОБА_1 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4 , зобов`язавши ОСОБА_1 знятись з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ; - визначити порядок і строк виконання судового рішення, забезпечивши його одночасне виконання.

20.06.2022 р. на електрону адресу суду надійшла письмова заява про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 у зв`язку із приєднанням до матеріалів справи № 509/6026/21 висновків будівельно-технічної та оціночної будівельної експертизи № 023/2022 від 15 червня 2022 року. Згідно до яких позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом, ОСОБА_1 на її користь дійсну вартість частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 491 125 грн., що відповідає частки квартири АДРЕСА_1 . Просить суд, задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 за первісним позовом, та припинити право власності відповідача ОСОБА_1 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_4 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_1 знятись із реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 . Просить суд, визначити в судовому рішенні наступний порядок виконання: із врахуванням коригування дійсних (ринкових) цін на нерухомість в Україні, провести коригування розміру суми стягнення частки квартири АДРЕСА_1 станом на час виконання судового рішення, шляхом визначення такого розміру заходом незалежної оцінки дійсної вартості зазначеної нерухомості.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Євдокимова І.В. у відповіді на відзив від 15 лютого 2022 року заперечувала проти аргументів та доводів відповідачки ОСОБА_2 щодо заперечень проти задоволення позову ОСОБА_1 . В подальшому представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судових засіданнях заперечував проти задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та її уточнень позовних вимог від 20 червня 2022 року, в інтересах позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 .

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представники адвокат Жучкова С.І., адвокат Рашкевич С.О. проти наданого позову ОСОБА_1 заперечували в повному обсязі, про що поданий відповідний письмовий відзив. Але в поданих до суду письмових уточненнях від 20 червня 2022 року, позивачка ОСОБА_2 частково погоджувалась із позовними вимогами ОСОБА_1 .

Судом встановлено, позивач ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_2 із 22 вересня 2000 року по 10 липня 2021 року, перебували в шлюбі, який розірваний 10 липня 2021 року згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), актовий запис № 133, серія НОМЕР_1 .

Під час шлюбу, подружжям набуте спільне майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності частина, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції Одеської області на бланку НОМЕР_2 за ідентифікаційним номером: 41493705 від 30.07.2015 року.

Право приватної спільної часткової власності частки квартири АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_1 зареєстровано 24 липня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за номером 10616856. Про що свідчить надана до позову ОСОБА_1 письмова Інформація із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер 275298733 від 17.09.2021 року

Право приватної спільної часткової власності частки квартири АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_2 зареєстровано 24 липня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за номером 10616688.

Про що свідчить надана до зустрічного позову ОСОБА_2 письмова Інформація із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер 41494915 від 30.07.2015 року.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Тому, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 , за номером реєстрації об`єкта нерухомості 37 придбана під час шлюбу учасників справи.

Крім того, судом встановлено, що на час звернення до суду сторін, квартира АДРЕСА_1 , за номером реєстрації об`єкта нерухомості 37, належить на праві приватної часткової спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частки кожному. Право власності сторін зареєстровано у встановленому законом порядку.

Згідно до ч.1, ч.5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи своє право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_4 зазначає, що за 21 рік спільного проживання мною було придбане за власні кошти нерухоме майно, а саме: майнові права по договору купівлі-продажу № Р1433В від 06.09.2013 року на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ., яка зареєстрована 24.07.2015 року.

Позивач ОСОБА_1 у своєму позові посилається на обставини того, що «протягом всього часу у спільному житті, я працював на іноземних суднах, що підтверджується послужною книжкою моряка № 01290/2006/24, виданою 11.05.2006 року, на посаді слюсаря-зварювальника, працюючи включно до 07.03.2015 року; контрактами, рахунками заробітної плати, де зазначено місячна зарплатня у сумі 2200 американських доларів США. За період трудової діяльності на іноземних суднах, враховуючи період контракту 6-7 місяців в рік, мій дохід в середньому на рік складає 15 400 американських доларів США, що є наслідком достатнього заробітку для гідного життя та придбання нерухомості.».

Крім того, звертаючись до суду із вимогою про визнання права особистої власності на квартиру АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 зазначив в своєму позові: «Придбавши майнові права по договору купівлі-продажу № Р1433В від 06.09.2013 року, та після звільнення з роботи на іноземних суднах у березні 2015 року, я, за власні кошти, почав робити ремонт в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , також за свої власні кошти придбав будівельні матеріали, зробив дорогий ремонт, облаштував квартиру необхідною технікою та меблями, про що свідчать квитанції про оплату товару, договори про доставку товару на моє ім`я, які додаються до позовної заяви в якості письмових доказів.

Після звільнення з посади слюсаря-зварювальника на іноземних суднах, з 04.04.2016 р. я влаштувався до КП «ЖКС «Чорноморський» на посаду слюсаря-сантехніка 4-го розряду та працюю по теперішній час, що підтверджується довідкою з місця роботи вих. № 17к від 20.09.2021 р. та відомостями про заробіток за звітний період, починаючи з 4 квітня 2016 року по 31 серпня 2021 року, що також вказує на мою фінансову незалежність.

Внаслідок непорозуміння між мною та дружиною та подальше розірвання шлюбу, я вимушений був переїхати проживати у квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та на даний час спільне володіння майном унеможливлює розпоряджатись ним на власний розсуд».

В якості доказів виникнення в позивача ОСОБА_1 особистого права власності на квартиру АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 надав до суду письмову Інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер 275298733 від 17.09.2021 року про реєстрацію за ним права приватної спільної часткової власності на квартири АДРЕСА_1 ; копію свідоцтва серія НОМЕР_2 від 30.07.2015 року про право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , за яким право власності є приватним спільним частковим в розмірі 1/2, що належить власнику ОСОБА_2 та належить ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 10 липня 2021 року; копію паспорта громадянина України НОМЕР_3 , виданого Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 22 березня 2004 року; копію РНОКПП НОМЕР_4 ; копію квитанції № 2752607 від 06 вересня 2013 року про сплату 35 відсотків вартості майнових прав згідно договору № Р1433В от 06.09.2013 року від ОСОБА_5 в розмірі 60 000 грн.; копію розписки ОСОБА_5 від 11.02.2014 року про переуступку майнових прав та отриманні від ОСОБА_1 грошей в розмірі 129 140 гривень; копію квитанції № 2834533 від 11 лютого 2014 року про сплату вартості майнових прав згідно до додаткового погодження до договору № Р1433 В від 06.09.2013 рок від ОСОБА_1 ; копію послужної книжки моряка № 01290/2006/24 від 11.05.2006р.; письмову довідку ПАТ АБ «Південний» № 233-001-40394-2021-БТ від 27.09.2021 року із додатком поточного рахунку за період 01.01.2013 по 31.12.2015 р.р.; довідку КП «ЖКС «Чорноморський» Київського району м. Одеси ОМР № 17к від 20.09.2021 року про працевлаштування ОСОБА_1 на посаді слюсаря сантехніка 4 розряду дільниці №1 із 04 квітня 2016 року; копії відомостей про заробітну плату ОСОБА_1 в КП «ЖКС «Чорноморський» Київського району м. Одеси ОМР, за період часу із 04.04.2016 по 01.01.2021 рік; копії: заяви на видачу готівки № 26893060 від 01 жовтня 2013 р. від імені ОСОБА_2 по довіреності; квитанції про здійснення валютно-обмінної операції № від 01 жовтня 2013 року; копія заяви на видачу готівки від 01 липня 2013 року від імені ОСОБА_2 ; копія заяви на видачу готівки № 22315694 від 27 липня 2012 року від імені ОСОБА_2 ; квитанція від 30 липня 2013 року на отримання ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 2152 доларів США; заявка на видачу готівки від імені ОСОБА_1 № 27174451 від 04.11.2013 року в розмірі 2141 долар США; копії контрактів ОСОБА_1 викладену англійською мовою без перекладу на державну мову та без відповідних посвідчень; копії квитанції № ПН 98 від 20.06.2020 року на придбання кондиціонера вартістю 10298 грн. та технічна документація на кондиціонер; копії видаткової накладної № ОТК -0221477 від 17 серпня 2015 року на холодильник і копія товарного чеку № 154 961/439 від 17.09.2015 р.; копію товарного чеку № 149377/47 від 08.06.2015 року на придбання духової шафи; копії квитанції та видаткових накладних на будівельні матеріали та меблі березень-червень 2015 р. та квитанції за червень 2014 р., 2011 рік; копію договору від 23.06.2015 року; від 05.07.2015 року на придбання меблі.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 зазначила в своєму письмову відзиві та у судових засіданнях, що позивач ОСОБА_1 спотворює фактичні обставини справи та взагалі шість років їх подружнього життя не працював, а морську спеціальність на яку він посилається набув за її допомогою лише в 2006 році. Також, відповідачка ОСОБА_2 зазначила в своєму відзиві, що згідно наданих до суду доказів ОСОБА_1 вбачається, що його контракти за час із 2006 по 2015 рік лише тричі складали строк 6-7 місяців, інші контракти складали лише 2-4 місяці на рік, що прямо зазначається в його послужної книжки моряка № 01290/2006/24 виданої 11.05.2006 року. Також, відповідачка ОСОБА_2 у відзиві зазначила, що за період часу подружнього життя із 2000 року по 2004 рік, позивач ОСОБА_6 не працюючи, за її рахунок подорожував до своїх родичів за кордон України, про що наддала фото та письмові пояснення, щодо яких заперечень з боку позивача ОСОБА_1 до суду не надійшло. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 пояснила в суді, що квартира АДРЕСА_1 , придбана за рахунок спільних коштів подружжя, заробітної плати ОСОБА_1 , яку вона збирала під час їх подружнього життя, особисто забезпечуючи потреби сім`ї особистими підробітками та за рахунок грошей, які були взяті в борг у своєї сестри ОСОБА_7 , отриманих останньою за продаж будинку. Тобто, відповідачка ОСОБА_2 пояснила в суді, що придбання квартири АДРЕСА_1 , здійсненно подружжям за спільні кошти сім`ї, тому й в 2015 році ОСОБА_1 не заперчував проти державної реєстрації приватної спільної часткової власності на зазначену квартиру по частки кожному із подружжя. Також, відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що ремонт в квартирі АДРЕСА_1 та придюання меблі здійснювалось також під час шлюбу за спільні накопичені подружжям гроші.

Також, відповідачка ОСОБА_2 в суді вказала, що квартира АДРЕСА_4 , не є подружнім майном, так як набута сторонами за іншими правовими підставами, тому врахувати її при поділі подружнього майна, є незаконним. А саме, 28 березня 2008 року, ОСОБА_2 , її діти та онуки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_1 приватизували в рівних частках квартиру АДРЕСА_4 . При цьому, громадянство України ОСОБА_1 набув лише в 2004 році, на підставі шлюбу та прописки в квартирі. Таким чином, вказана квартира не є предметом поділу подружнього майна, але так як за первісним позовом ОСОБА_1 , ним заявлена позовна вимога про припинення його права власності на 1/6 частину цієї квартири, та враховуючи, що ОСОБА_1 добровільно покинув із квітня 2021 року проживання в квартирі, просить суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/6 квартири АДРЕСА_4 .

20 червня 2022 року на електрону пошту суду надійшло клопотання представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 адвоката Жучкової С.І. про приєднання доказів висновку судового експерта № 023/2022 від 15.06.2022 року будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи для подання до Овідіопольського районного суду Одеської області по цивільній справі № 509/6026/21 (провадження № 2/509/2422/21), в порядку ст. 106 ЦПК України.

У зв`язку із чим позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 уточнила свої позовні вимоги за зустрічним позовом, та просить суд: - стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , на свою користь дійсну вартість частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 491 125 грн., що відповідає частини квартири АДРЕСА_1 ; - задовольнити вимогу ОСОБА_1 за первісним позовом, та припинити право власності відповідача ОСОБА_1 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4 , зобов`язавши ОСОБА_1 знятись з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 ; - накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , визначивши порядок і строк виконання судового рішення, забезпечивши його одночасне виконання; - визначити в судовому рішенні наступний порядок виконання: із врахуванням коригування дійсних (ринкових) цін на нерухомість в Україні, провести коригування розміру суми стягнення частини квартири АДРЕСА_1 , станом на час виконання судового рішення, шляхом визначення такого розміру заходом незалежної оцінки дійсної вартості зазначеної нерухомості.

Крім того, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та її представник адвокат Жучкова С.І. відмовились в суді від поданих 10 грудня 2021 року заяви про призначення судової експертизи; від заяви про витребування доказів по справі та виклику свідків до суду у зв`язку із проведенням експертизи згідно ст. 106 ЦПК України; так як судовий експерт склав висновок на підставі існуючих документів, які додані до відзиву та зустрічного позову ОСОБА_2 .

Заперечень, заяв чи клопотань з приводу висновку судового експерта Скибінської Т.М. № 023/2022 від 15.06.2022 року будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі № 509/6026/21 з боку позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та його представників до суду не надходило.

Крім того 19 листопада 2022 року на електрону пошту суду надійшла письмова заява в інтересах ОСОБА_2 від її представника адвоката Жучкової С.І про залучення письмового роз`яснення висновку судового експерта Скибінської Т.М. № 023/2022 від 15.06.2022 року будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі № 509/6026/21 із доказами відправлення іншим учасникам справи.

Згідно письмового роз`яснення № 106 від 15 листопада 2022 року висновку судового експерта Скибінської Т.М. № 023/2022 від 15.06.2022 року будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі № 509/6026/21 вбачається: «при проведенні дослідження щодо визначення дійсної (ринкової) вартості квартири АДРЕСА_1 , для проведення його вартості до національної валюти України, експертом враховувався офіційний курс НБУ, який на дату проведення оцінки, відповідно до Постанови правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року № 18 (із змінами, внесеними постановою Правління НБУ № 113 від 07 червня 2022 року), був зафіксований на рівні, на якому він діяв 24.02.22 р., а саме в розмірі 29,2549 грн. за 1 долар США». Також судовий експерт Скибінська Т.М. у письмовому роз`ясненні № 106 від 15 листопада 2022 року, зазначає, що визначена у Висновку дійсна вартість квартир в гривнях, відповідає доларовому еквіваленту, який діяв на час проведеного дослідження. Враховуючи те, що з моменту складення Висновку експерта № 023/2022 будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи, а саме 15.06.2022 р. до сьогодні пройшов значний проміжок часу, за який відбулось значне коливання офіційного курсу гривні до долара США (а саме: станом на момент складання Висновку 15.06.2022 р. офіційний курс гривні до долара США становив 29,2549 грн; на сьогодні 15.11.2022 р, курс гривні до долара США становить 36,5686 грн.), тобто девальвація (знецінення) гривні, тому, для того, щоб встановити чи зменшилась ринкова (дійсна) вартість квартир, у зв`язку із зміною (ростом) ринкового курсу долара США, необхідно провести оціночно-будівельну експертизу, щодо встановлення ринкової вартості даних квартир станом на теперішній час».

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про часткову доведеність позовних вимог ОСОБА_12 та часткову доведеність зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 належними і допустимими доказами, та необхідність частково задовольнити позов ОСОБА_1 та частково задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 .

Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т. ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права.

Судом встановлено, позивач ОСОБА_4 та відповідачка ОСОБА_2 із 22 вересня 2000 року по 10 липня 2021 року, перебували в шлюбі, який розірваний 10 липня 2021 року згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), актовий запис № 133, серія НОМЕР_1 .

Під час шлюбу, подружжям набуте спільне майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності частина, згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції Одеської області на бланку НОМЕР_2 за ідентифікаційним номером: 41493705 від 30.07.2015 року.

Право приватної спільної часткової власності частки квартири АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_1 зареєстровано 24 липня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за номером 10616856. Про що свідчить надана до позову ОСОБА_1 письмова Інформація із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер 275298733 від 17.09.2021 року

Право приватної спільної часткової власності частки квартири АДРЕСА_5 , яка належить ОСОБА_2 зареєстровано 24 липня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за номером 10616688.

Про що свідчить надана до зустрічного позову ОСОБА_2 письмова Інформація із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер 41494915 від 30.07.2015 року.

Зазначена фактична обставина справи також встановлюється наданим до суду сторонами копією свідоцтва про право приватної спільної часткової власності серія СТА 717153 від 30.07.2015 року по частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з частинами першою, другою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65СК України).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна за кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Це не суперечить правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-399цс17 де зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Дослідивши надані сторонами письмові докази, пояснення та обґрунтування викладених сторонами в поданих до суду процесуальних документах їх правових позицій, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 , придбана за спільні кошти подружжя під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та не може бути визнана особистою приватною власністю одного з подружжя.

Згідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Так, позивач ОСОБА_1 зазначив, що отримував грошові кошти у вигляді заробітної плати за контрактами в іноземних суднах із 2006 по 2015 рік, що згідно ст. 61 СК України є спільним майном подружжя. Крім того, із наданих до суду позивачем ОСОБА_1 письмових доказів вбачається, що 11 лютого 2014 року ОСОБА_1 сплачено ОСОБА_5 129 140 грн. за переуступку майнових прав згідно договору № Р1433В от 06.09.2013 року (копія розписки ОСОБА_5 від 11.02.2014 року про переуступку майнових прав та отриманні від ОСОБА_1 грошей в розмірі 129 140 гривень). Крім того 11 лютого 2014 року ОСОБА_1 сплачено 112 850 грн. майнових прав згідно до додаткового погодження до договору № Р1433 В від 06.09.2013 р. (згідно копії квитанції № 2834533 від 11 лютого 2014 року про сплату вартості майнових прав згідно до додаткового погодження до договору № Р1433 В від 06.09.2013 р). Таким чином, згідно наданих до суду письмових документів за майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , сплачено ОСОБА_1 11.02.2014 року загальна сума грошових коштів в розмірі 241 990 грн., що враховуючи курс НБУ долара США станом на 11.02.2014 рік 1 долар США - 8,55532 грн., відповідає 28 285 доларів США, станом на 11 лютого 2014 рік.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів дійсної вартості придбаної квартири АДРЕСА_1 , на час її придбання, сторони до суду не наддали.

Згідно до наданої до суду ОСОБА_1 письмової довідки ПАТ АБ «Південний» № 233-001-40394-2021-БТ від 27.09.2021 року із додатком поточного рахунку ОСОБА_1 за період 01.01.2013 по 31.12.2015 р. р., на його поточний банківський рахунок надійшло грошових коштів в розмірі 12 827 доларів США. Згідно наданої копії послужної книжки моряка №01290/2006/24 від 11.05.2006 р., позивач ОСОБА_1 перебував у рейсі на іноземних суднах із 07.04.2013 по 08.10.2013 рік, в подальшому із 13.06.2014 по 19.08.2014р., та останній контракт із 03.10.2014 р. по 08.03.2015 р. Суд не бере до уваги перебування позивача ОСОБА_1 на іноземних судах із 2006 р. по 2012 р., так як позивач ОСОБА_1 не наддав до суду будь-яких доказів зберігання грошових коштів, отриманих ним за цей період часу, що є його особистою приватною власністю. Таким чином позивач ОСОБА_1 не наддав до суду допустимих та належних доказів наявності в нього грошових сум, які б він отримав в порядку та на підставах передбачених ст. 57 СК України, та розрахувався ними за придбання квартири АДРЕСА_1 .

А наданні ним до суду письмові документи свідчать про наявність в нього та ОСОБА_2 під час шлюбу доходів, заробітної плати, тощо, що є спільними коштами подружжя відповідно вимог ст. 60,61 СК України.

Суд також, критично ставиться до наданих позивачем ОСОБА_1 письмових документів, що містять витрати на меблі та придбання інших матеріалів, так як позивачем не надано підтвердження щодо використання саме цих речей на проведення ремонту та влаштування побуту в квартирі АДРЕСА_1 . Крім того, сторони не заявили в суді будь-яких позовних вимог стосовно поділу зазначених речей в квартирі.

Суд критично ставиться до посилання відповідачки ОСОБА_2 про грошові борги отримані під час подружнього життя в ОСОБА_7 , так як до суду не наддано допустимих та належних доказів зазначеної обставини.

Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно висновку будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи по цивільній справі № 509/6026/21 № 023/2022, «неможливо з технічної точки зору розділити та виділити в натурі частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м., відсутня технічна можливість влаштувати кожному із співвласників ізольовану та забезпечену окремим входом (виходом), як мінімум однокімнатну житлову квартиру 28 кв.м., яка б своїми показниками відповідала чинним вимогам нормативних документів. Дійсна (ринкова) вартість частки квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,5 кв.м., на момент складання даного висновку, становить 491 125 грн.». На 15.06.2022 рік офіційний курс долара США в Україні, склав 29,2549 грн. за 1 долар США.

Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616 св 18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084 св 19).

Згідно до п. 12 п.п. а Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ( Із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 ( v0015700-98 ) від 25.05.98)вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що: вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Зазначена судова практика є діючою й на теперішній час.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до роз`яснень наданих в п. п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначену позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17.

В судовому засіданні суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя, придбаного під час шлюбу за кошти, що є спільним майном подружжя та належать кожному із сторін в рівних частках згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке зареєстровано в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції Одеської області на бланку НОМЕР_2 за ідентифікаційним номером: 41493705 від 30.07.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в справі правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 про стягнення з відповідача за зустрічним позовом, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , дійсної вартості частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 491 125 грн.

Суд задовольняє позовної вимоги позивача ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 на частку квартири АДРЕСА_1 , та визнає право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , після отримання відповідачкою ОСОБА_2 грошової компенсації від ОСОБА_1 .

Також, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_4 , не є подружнім майном, так як набута сторонами за іншими правовими підставами, тому не є предметом поділу подружнього майна. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 березня 2008 року, № НОМЕР_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 приватизували в рівних частках квартиру АДРЕСА_4 , на праві приватної спільної часткової власності в рівних частках, на підставі Розпорядження УЖКХ ПЄК № 207645 від 28.03.2008 р.

Згідно наданих позивачем ОСОБА_1 письмових пояснень до суду в позовній заяві від 20.10.2021 р. «Таким чином, на даний час склався такий порядок користування майном: так я, ОСОБА_1 , мешкаю в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; моя колишня дружина ОСОБА_2 мешкає в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Моя частка в якої 1/6.» Але відповідно до позовних вимог, викладених ОСОБА_1 у позовній заяві до суду, він просить суд, припинити його право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4 .

Згідно до ч.2 ст. 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Суд враховує, що не може вийти за межі заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та що відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 просить суд задовольнити позовну вимогу ОСОБА_1 про припинення його права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4 .

Тому, суд задовольняє позовну вимогу позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про припинення його права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_4 .

Суд відмовляє позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 з задоволені позовної вимоги про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 знятись із реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 7 лютого 2022 р., із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ № 1487 від 30.12.2022, № 820 від 04.08.2023.

Відповідно до якого, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), поданої особою або її законним представником (представником) за формою згідно з додатком 5; рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується); свідоцтва про смерть або відомостей про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану. повідомлення територіального органу або підрозділу ДМС із зазначенням відповідних реквізитів паспортного документа померлої особи або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за формою згідно з додатком 6.

Таким чином, задоволення судом позовної вимоги ОСОБА_1 про припинення його права власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_4 , наддає позивачці ОСОБА_2 передбачену діючими нормативними актами можливість та іншім власникам зазначеного житлового приміщення зняти із зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , поза судовим порядком.

Згідно ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову. Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання відповідачем рішення суду.

Визначити наступний порядок виконання судового рішення:

27 лютого 2023 року суд забезпечив позовні вимоги ОСОБА_2 за зустрічним позовом шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Тому, суд зазначає, що скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 виконується після повного виконання відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 рішення суду про стягнення з нього на користь позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_2 грошової компенсації в розмірі дійсної вартості частки зазначеної вище квартири.

Відповідно до п3 ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог сторін по справі, суд вважає, що судові витрати покладається на кожну сторону відповідно.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, ч. 5 ст. 223, 258, 259, 265, 267 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з відповідача за зустрічним позовом, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 на користь позивача за зустрічним позовом, ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , дійсну вартість частки квартири АДРЕСА_1 в розмірі 491 125 грн., що відповідає 16 787,78 доларам США за офіційним курсом НБУ долара США в Україні 29,2549 грн. за 1 долар США, на 15 червня 2022 рік.

Встановити наступний порядок виконання судового рішення: Забезпечення виконання рішення здійснюється в порядку забезпечення позову відповідно ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 лютого 2023 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Забезпечення виконання рішення скасовується після повного виконання рішення суду, ухваленого пунктом 2.

Припинити право власності ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , на частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на 1/6 частку квартири АДРЕСА_4 .

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , про визнання право особистої власності за ОСОБА_1 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відмовити.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , знятись із реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя: Кочко В.К.