Справа номер 489/3861/21 Головуючий суду першої інстанції Коваленко І. В.
Провадження номер 22-ц/812/1046/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Самчишиної Н. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л. Д.,

за участі представника позивача Толпекіна А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2023 року, ухвалене об 11 год 40 хв під головуванням судді Коваленка І. В. у приміщенні суду у м. Миколаєві, повний текст якого складено цього ж дня, за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Позивач вказував, що 16 липня 2007 року уклав із акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк» або Банк) кредитний договір.

21 липня 2015 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинила виконавчий напис серія НАО 856723, зареєстрований у реєстрі за №3733, за яким з ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто борг в сумі 1 085 042,89 доларів США (639 345,70 доларів США залишок заборгованості за кредитом, 224 031,15 доларів США заборгованість за відсотками, 221 666,04 доларів США пеня), що еквівалентно 23 074 410,33 грн. Строк, за який проводилося стягнення, становив сім років одинадцять місяців двадцять один день, а саме з 16.07.2007 по 07.07.2015.

Позивач вказував, що на момент вчинення виконавчого напису в провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва перебувала цивільна справа №489/8689/14-ц за позовом Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за цим самим кредитним договором, під час розгляду якої було призначено судово-економічну експертизу.

Отже, на момент вчинення виконавчого напису між сторонами існував спір щодо розміру боргу, що виключало вчинення відповідної нотаріальної дії.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 21 липня 2015 року.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Під час розгляду справи Банком подано заяву про застосування строку позовної давності. Обґрунтовуючи її, відповідач вказував, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено 21 липня 2015 року. Виконавче провадження з його виконання відкрито 04 серпня 2016 року. Однак, будучи обізнаним про зазначені обставини, ОСОБА_1 звернувся до суду лише у 2021 році, тобто з пропуском трирічного строку, встановленого ст.257 ЦК України.

З огляду на зазначене Банк просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

У своїх письмових поясненнях Банк вказував на те, що нотаріус вчинив виконавчий напис відповідно до вимог законодавства. Наявність судового спору між боржником та кредитором про стягнення кредитної заборгованості на день вчинення виконавчого напису не спростовувало факту безспірності заборгованості, оскільки позивач не довів, що розмір заборгованості, який було стягнуто за виконавчим написом нотаріуса, не відповідає дійсності.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2021 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса №3733 від 21 липня 2015 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2021 року витребувано від приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. та приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А. Д. копії матеріалів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, виконавчий напис та копію матеріалів виконавчого провадження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. від 21 липня 2015 року, зареєстрований у реєстрі за №3733, яким з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість, яка виникла за кредитним договором №64МФ/2007 від 16 липня 2007 року у сумі 23 076 110,33 грн.

З Банку на користь позивача стягнуто судовий збір у сумі 908 грн.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що досліджені докази вказують на наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Банк вказував, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам законодавства. Виконавчий напис було вчинено нотаріусом з дотриманням вимог чинного законодавства. Також наполягав на тому, що позивачем було пропущено строк позовної давності.

Узагальнені доводи та заперечення осіб, які подали відзиви на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

16 липня 2007 року ОСОБА_1 уклав з відповідачем кредитний договір №64МФ/2007, за умовами якого отримав у борг кошти, розмір яких з урахуванням договору про внесення змін від 31 січня 2008 року, становив 1 000 000 доларів США (а.с.41-44), зі сплатою 13 відсотків річних (32% річних при порушенні умов договору). Строк дії договору до 13 липня 2017 року. Строк позовної давності за всіма вимогами, включаючи неустойку, сторони визначили у 5 років (п.6.7 договору).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2014 року було відкрито провадження у справі №489/8689/14-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №64МФ/2007 від 16 липня 2007 року станом на 25 вересня 2014 року у сумі 940 314,41 доларів США, що еквівалентно 12 177 071,61 грн .

Відповідно до розрахунку Банку станом на 07 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №64МФ/2007 становила 1 085 542,89 доларів США, яка складалася з заборгованості за тілом кредиту у сумі 639 345,70 доларів США, заборгованості за процентами у сумі 224 031,15 доларів США, пені у сумі 222 166,04 доларів США (а.с.45-46).

21 липня 2015 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. вчинила виконавчий напис серія НАО №856723, зареєстрований у реєстрі за №3733, за яким з ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто борг в сумі 1 085 042,89 доларів США (639 345,70 доларів США залишок заборгованості за кредитом, 224 031,15 доларів США заборгованість за відсотками, 221 666,04 доларів США пеня), що еквівалентно 23 074 410,33 грн. Строк, за який проводилося стягнення, становив сім років одинадцять місяців двадцять один день, а саме з 16.07.2007 по 07.07.2015.

Документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, приватним нотаріусом Бондар І. М. суду не були надані, оскільки вони були знищені, що підтверджено актом від 13.01.2020 №7. Строк їх зберігання становив 3 роки (а.с.29-37).

20 січня 2021 року постановою приватного виконавця Баришнікова А. Д. відкрито виконавче провадження №64226266 з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2022 року, ухваленого у цивільній справі №489/8689/14-ц, з ОСОБА_1 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитним договором №64МФ/2007 від 16.07.2007 станом на 25 вересня 2014 року у сумі 910 132,22 доларів США, що еквівалентно 11 786 732,84 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 638 705,22 доларів США, що еквівалентно 8 271 597,94 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитним коштами у сумі 222 353,71 доларів США, що еквівалентно 2 879 607,73 грн, заборгованості за пенею у сумі 49 073,29 доларів США, що еквівалентно 635 527,18 грн.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 січня 2023 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2022 року змінено. Збільшено стягнення пені з 49 073,39 доларів США, що еквівалентно 635 527,18 грн до 68 353,14 доларів США, що еквівалентно 885 212,26 грн.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення вказаної нотаріальної дії визначається Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

У частині першій статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №305/2082/14-ц (провадження №14-557цс19).

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання йому кредитором письмової вимоги про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Звернувшись у 2014 році з позовом про стягнення з ОСОБА_1 усієї заборгованості за кредитним договором станом на 25 вересня 2014 року, банк змінив строк виконання зобов`язання.

Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у сумі 639 345,70 доларів США, заборгованість за процентами у сумі 224 031,15 доларів США та пеню у сумі 76 937,56 доларів США.

Суди першої та апеляційної інстанції судовими рішеннями від 29 вересня 2022 року та 10 січня 2023 року встановили, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» станом на 25 вересня 2014 року становила 638 705,22 доларів США заборгованості за кредитом, 222 353,71 доларів США заборгованості за процентами та 68 353,14 доларів США пені.

Звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 07 липня 2015 року у вигляді 639 345,70 доларів США заборгованості за кредитом, 224 031,15 доларів США заборгованості за відсотками, 221 666,04 доларів США пені.

Отже, Банк просив нотаріуса вчинити виконавчий напис про стягнення кредитної заборгованості за межами строку кредитного договору, який настав у 2014 році.

Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, так і у самому розмірі такої заборгованості.

З огляду на викладене, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Посилання апелянта на те, що позивачем не спростовано наявність заборгованості не може бути слушним аргументом, оскільки для цієї категорії справ необхідно встановити чи була заборгованість безспірною на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Що стосується заяви Банку про застосування позовної давності, то суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано визнав її такою, що не підлягала задоволенню.

Відповідно до вимог статей 256, 257, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів цивільної справи та виконавчого провадження №64226266, яке було розпочато 20 січня 2021 року, вбачається, що позивач дізнався про існування виконавчого напису нотаріуса 15 квітня 2021 року, коли представник позивача Толпекін А. А. ознайомився з матеріалами виконавчого провадження (а.с.79). Про обізнаність його про виконавчий напис в інші строки інформація відсутня. З позовом до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач звернувся 15 червня 2021 року, тобто у межах строку позовної давності.

Посилання Банку на те, що позивач з 2016 року достеменно знав про існування виконавчого напису нотаріуса, належними доказами підтверджено не було. Надані відповідачем на підтвердження доводів постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 09.11.2020 та інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 05.02.2018 не містять даних про обізнаність позивача про виконавчий напис у 2016 році.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанцій не спростовують.

Керуючись ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 липня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді Н. В. Самчишина

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 жовтня 2023 року.