АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року

м. Чернівці

справа № 715/3010/21

провадження 22-ц/822/557/23

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретаря Скулеба А.І.

з участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Глибоцька селищна рада Чернівецького району Чернівецької області

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мар`ян Іван Степанович, на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2023 року, головуючий у першій інстанції Цуркан В.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у грудні 2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконними, встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем, визнання заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, визнання права власності на спадкове майно.

Зазначала, що внаслідок смерті матері ОСОБА_6 відкрилась спадщина 30 грудня 2006 року.

Постійно проживала з батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на день смерті матері ОСОБА_6 без реєстрації.

Тому прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_6 .

Сестра ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецбкої області Тимофті Л.М з заявою про прийняття спадщини.

Також внаслідок смерті батька ОСОБА_7 відкрилась спадщина 01 вересня 2015 року.

Постійно проживала з батьком ОСОБА_7 на день його смерті без реєстрації.

Вказувала, що прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_7 .

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_7 також є ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Подала приватному нотаріусу Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецбкої області Тимофті Л.М. заяву про прийняття спадщини.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 серпня 2011 року ОСОБА_3 визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадщина відкрилась на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:003:0197; земельну ділянку площею 0,0033 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0198; земельну ділянку площею 0,2391 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0199.

Вказувала, що право на спадкове нерухоме майно належало батькам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках.

Тому набула право власності на 1/6 частину спірного нерухомого майна в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 на підставі рішення виконавчого комітету Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 30 червня 2010 року №30, яке охоплює частину нерухомого майна, що належить матері ОСОБА_6

ОСОБА_7 вчинено заповіт, посвідчений секретарем Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Топало М.І. 15 січня 2001 року, яким заповів ОСОБА_3 все своє майно.

Посилалася на те, що підпис від імені батька ОСОБА_7 вчинено на заповіті іншою особою.

Просила встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті останньої.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті останнього.

Визнати рішення виконавчого комітету Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 30 червня 2010 року № 30 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 незаконними та скасувати.

Визнати заповіт від імені ОСОБА_7 , зареєстрований Черепковецькою сільською радою Глибоцького району Чернівецької області 15 січня 2001 року за № 2, недійсним.

Визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в с.Черепківці Глибоцького району Чернівецької області, видане на ім`я ОСОБА_3 29 грудня 2016 року та зареєстроване в реєстрі за № 1923; на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:003:0197, видане на ім`я ОСОБА_3 04 червня 2016 року та зареєстроване в реєстрі за № 832; на земельну ділянку площею 0,0033 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0198, видане на ім`я ОСОБА_8 04 червня 2016 року та зареєстроване в реєстрі за № 835; на земельну ділянку площею 0,2391 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0199, видане на ім`я ОСОБА_3 04 червня 2016 року та зареєстроване в реєстрі за № 837.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку нерухомого майна, яке розташоване по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2022 року залучено до участі у справі співвідповідачем Глибоцьку селищну раду Чернівецького району Чернівецької області.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 березня 2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2023 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Глибоцької селищної ради про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем, визнання заповіту недійсним, рішення органу місцевого самоврядування та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконними відмовлено.

Заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області про забезпечення позову від 24 лютого 2023 року у вигляді заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,2500 га цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:003:0197; земельної ділянки площею 0,0033 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0198 та земельної ділянки площею 0,2391 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0199 скасовано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Глибоцької селищної ради про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем, визнання заповіту недійсним, рішення органу місцевого самоврядування та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконними, визнання права власності задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Посилається на те, що заповіт, вчинений ОСОБА_7 15 січня 2001 року, не підписаний ОСОБА_7 , тому не породжує будь-яких наслідків, ОСОБА_3 набуто право власності на спадкове майно за відсутності законних підстав.

Судом першої інстанції не надано оцінки висновку експерта Чернівецького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Стаднік А.О. від 22 грудня 2022 року №СЕ-19/126-22/8647-ПЧ.

Вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у призначенні повторної судової почеркознавчої експертизи, оскільки експертом не надано відповіді на друге питання, не зазначено чому дане питання виходить за межі його компетенції, не обґрунтовано причини порівняння одних підписів та відхилення інших, не досліджено підписи ОСОБА_7 у спадковій справі №72/1997, заяві про призначення пенсії та пенсійному посвідченні.

Водночас вказує, що в ухвалі Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 травня 2022 року про призначення судової почеркознавчої експертизи не поставлено питання, зазначені в Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 січня 1998 року №53/5.

Судом першої інстанції не доручено проведення судової почеркознавчої експертизи іншій установі з другого питання, що виходить за межі компетенції експерта.

Для проведення експертизи була надана копія спадкової справи №72/1997 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , заведеної Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 20 лютого 1997 року на 15 аркушах, де на аркуші №2 наявний підпис ОСОБА_7 .

Зазначає про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, право ОСОБА_1 на обов`язкову частку у спадщині, довідку до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 14 грудня 2020 року №201188 про встановлення ОСОБА_10 другої групи інвалідності.

Вважає, що набула право на обов`язкову частку у спадщині, що становить 1/3 частину нерухомого майна, яке розташовано по АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції проведено судове засідання 25 квітня 2023 року у відсутності представника позивача ОСОБА_11 , яким подано заяву про поважність причин неявки у судове засідання, чим порушено процесуальні права ОСОБА_10 на представництво.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Глибоцької селищної ради про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем, визнання заповіту недійсним, рішення органу місцевого самоврядування та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно незаконними, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_1 у обраний нею спосіб.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2019 року у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області про встановлення факту родинних відносин та спільного проживання з спадкодавцем відмовлено.

Наведеним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2019 року встановлено, що встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_1 з матір`ю ОСОБА_6 на день смерті не тягне за собою виникнення будь-яких прав ОСОБА_1 , оскільки остання не входила до кола осіб, яким належить право на обов`язкову частку у спадщині. Крім того, суд дійшов висновку про недоведеність факту постійного проживання ОСОБА_1 з батьком ОСОБА_7 на день смерті, ОСОБА_1 у встановлений законом строк не прийняла спадщину після смерті батьків.

Водночас судом першої інстанції встановлено, що відповідно до висновку експерта Чернівецького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Стаднік А.О. від 22 грудня 2022 року №СЕ-19/126-22/8647-ПЧ підпис від імені ОСОБА_7 у графі «підпис» у двох примірниках заповіту, який посвідчений секретарем Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 15 січня 2001 року та зареєстрований за номером 2, у графі «Розписка про одержання нотаріального оформленого документу» на сторінці №5, яка посвідчує нотаріальну дію №2 у журналі нотаріальних дій 2000 рік (0404), виконано ОСОБА_7 .

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Внаслідок смерті матері ОСОБА_6 відкрилась спадщина 30 грудня 2006 року.

Також внаслідок смерті батька ОСОБА_7 відкрилась спадщина 01 вересня 2015 року.

Відповідно до спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , заведеної приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_3 18 листопада 2015 року.

Також ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині 25 вересня 2018 року.

За повідомленням приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. від 25 вересня 2018 року №894/02-14 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та не проживала постійно з спадкодавцем на час відкриття спадщини, рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або встановлення факту проживання з спадкодавцем однією сім`єю.

Приватним нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. 29 грудня 2016 року видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в с.Черепківці Глибоцького району Чернівецької області, зареєстроване в реєстрі за № 1923.

Також приватним нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. 04 червня 2016 року видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:003:0197, зареєстроване в реєстрі за № 832; свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0033 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0198, зареєстроване в реєстрі за № 835; свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2391 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0199, зареєстроване в реєстрі за № 837.

Згідно з матеріалами спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , заведеної приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М., в паспорті ОСОБА_1 є відмітка про реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_2 .

За довідкою старостинського округу сіл Черепківці та Новий Вовчинець Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 01 лютого 2019 року №180 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали без реєстрації з батьками на день їх смерті, організували поховання матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 28 грудня 2021 року №1180, за якою на день смерті ОСОБА_6 згідно по господарської книги №5 особовий рахунок 326 сторінка НОМЕР_2 зареєстровані чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_3 .

Також до спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , заведеної приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. приєднано довідку Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 18 листопада 2015 року №2062, за якою на день смерті ОСОБА_7 разом з ним в одному будинку був зареєстрований та проживав ОСОБА_3 .

За інформацією з погосподарської книги села Черепківці Глибоцького району Чернівецької області за 2006-2010 роки особового рахунку № НОМЕР_3 домогосподарства по АДРЕСА_1 , головою якого зазначений ОСОБА_7 , членами домогосподарства є ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

Згідно із довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 14 грудня 2020 року №201188 (первинний огляд) ОСОБА_10 встановлено другу групу інвалідності загальне захворювання безтерміново.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті останньої, встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті останнього; визнання рішення виконавчого комітету Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 30 червня 2010 року № 30 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 незаконними та скасування; визнання заповіту від імені ОСОБА_7 , зареєстрованого Черепковецькою сільською радою Глибоцького району Чернівецької області 15 січня 2001 року за № 2, недійсним; визнання недійсними свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в с.Черепківці Глибоцького району Чернівецької області, видане на ім`я ОСОБА_3 29 грудня 2016 року та зареєстроване в реєстрі за № 1923; на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:003:0197, видане на ім`я ОСОБА_3 04 червня 2016 року та зареєстроване в реєстрі за № 832; на земельну ділянку площею 0,0033 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0198, видане на ім`я ОСОБА_8 04 червня 2016 року та зареєстроване в реєстрі за № 835; на земельну ділянку площею 0,2391 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0199, видане на ім`я ОСОБА_3 04 червня 2016 року та зареєстроване в реєстрі за № 837; визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку нерухомого майна, яке розташоване по АДРЕСА_1 .

Підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначалися постійне проживання з батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на день смерті без реєстрації та прийняття спадщини, що відкрилась внаслідок смерті батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; право на спадкове нерухоме майно батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в рівних частках та набуття права власності на 1/6 частину спірного нерухомого майна в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 ; видачу ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 на підставі рішення виконавчого комітету Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 30 червня 2010 року №30, яке охоплює частину нерухомого майна, що належить матері ОСОБА_6 ; вчинення ОСОБА_7 заповіту, посвідчений секретарем Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Топало М.І. 15 січня 2001 року, у яком підпис від імені ОСОБА_7 вчинено на заповіті іншою особою.

На підставі частини 1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом частини 2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини першої, другої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

На підставі ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Аналогічну норму містить пункт 3.21. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

На підставі ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно пункту 3.22.глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається із роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до статті 549 ЦК Української РСР.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , заведеної приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 звернувся ОСОБА_3 18 листопада 2015 року.

Також ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині 25 вересня 2018 року.

За повідомленням приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. від 25 вересня 2018 року №894/02-14 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини та не проживала постійно з спадкодавцем на час відкриття спадщини, рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини або встановлення факту проживання з спадкодавцем однією сім`єю.

Приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. 29 грудня 2016 року видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в с.Черепківці Глибоцького району Чернівецької області, зареєстроване в реєстрі за № 1923.

Також приватним нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. 04 червня 2016 року видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:003:0197, зареєстроване в реєстрі за № 832; свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0033 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0198, зареєстроване в реєстрі за № 835; свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2391 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0199, зареєстроване в реєстрі за № 837.

Згідно з матеріалами спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , заведеної приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М., в паспорті ОСОБА_1 є відмітка про реєстрацію місця проживання у квартирі АДРЕСА_2 .

Отже, адреса реєстрації ОСОБА_1 є відмінною від місця проживання спадкодавців ОСОБА_6 та ОСОБА_7 будинок АДРЕСА_1 .

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, щореєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Отже, сама по собі відсутність реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за місцем проживання спадкодавця згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При цьому, за відсутності реєстрації спадкоємця за місцем проживання спадкодавця, обставини, передбачені частиною третьою статті 1268ЦК України можуть підтверджуються достатністю інших доказів у справі.

За довідкою старостинського округу сіл Черепківці та Новий Вовчинець Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 01 лютого 2019 року №180 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали без реєстрації з батьками на день їх смерті, організували поховання матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Довідка старостинського округу сіл Черепківці та Новий Вовчинець Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 01 лютого 2019 року №180 не містить відомостей про постійне проживання ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 без реєстрації.

Натомість, сама по собі довідка старостинського округу сіл Черепківці та Новий Вовчинець Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області від 01 лютого 2019 року №180 не дає підстав для висновку про доведеність факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на час відкриття спадщини.

Наведена довідка суперечить приєднаній до матеріалів справи довідці Глибоцької селищної ради Чернівецького району Чернівецької області від 28 грудня 2021 року №1180, за якою на день смерті ОСОБА_6 згідно по господарської книги №5 особовий рахунок 326 сторінка НОМЕР_2 зареєстровані чоловік ОСОБА_7 та син ОСОБА_3 .

Також до спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , заведеної приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. приєднано довідку Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 18 листопада 2015 року №2062, за якою на день смерті ОСОБА_7 разом з ним в одному будинку був зареєстрований та проживав ОСОБА_3 .

За інформацією з погосподарської книги села Черепківці Глибоцького району Чернівецької області за 2006-2010 роки особового рахунку № НОМЕР_3 домогосподарства по АДРЕСА_1 , головою якого зазначений ОСОБА_7 , членами домогосподарства є ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 .

На підставі ч.1ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

У матеріалах справи відсутні докази, що будинок спадкодавця ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 був постійним місцем проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини внаслідок смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Тому ухвалюючи рішення про відмову у встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на день смерті останніх, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з недоведеності фактичного проживання ОСОБА_1 та спадкодавців ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на день смерті без реєстрації у будинку АДРЕСА_1 .

На підставі ч.1ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами Книги шостої ЦК України (спадкове право) право на обов`язкову частку у спадщині є обмеженням свободи заповіту в інтересах певного кола спадкоємців першої черги.

Частиною першою статті 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги.

За правилами ЦК України до таких спадкоємців необхідно також відносити спадкоємців, які відмовилися від прийняття спадщини, не прийняли спадщину, усунені від права на спадкування або померли до відкриття спадщини, але в яких є спадкоємці за правом представлення (стаття 1266 ЦК України).

Тобто, при обчисленні розміру обов`язкової частки необхідно враховувати всіх спадкоємців за законом, які могли б спадкувати, якщо порядок спадкування не був би змінений заповітом.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 292/389/17.

Згідно із довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 14 грудня 2020 року №201188 (первинний огляд) ОСОБА_10 встановлено другу групу інвалідності загальне захворювання безтерміново.

З огляду на наведене у матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 на час відкриття спадщини внаслідок смерті матері ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та на час відкриття спадщини внаслідок смерті батька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 була непрацездатною.

Тому ОСОБА_1 не є особою, яка набула право на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилась внаслідок смерті матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_7 .

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України у абз.2 п.18 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі щостій ЦК немає відповідного правила.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Наведені положенням ч.2 ст.215 ЦК України встановлюють виняток із загального правила ч.1 ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ судом у межах заявлених особами вимог.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 06 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 343/800/17 (провадження № 61-36084св18) зазначив, що заповіт, як односторонній правочин, має відповідати загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

На підставі частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це право, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частин першої-другої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) вказано, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках. Присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою.

Відповідно до висновку експерта Чернівецького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Стаднік А.О. від 22 грудня 2022 року №СЕ-19/126-22/8647-ПЧ підписи від імені ОСОБА_7 у графі «підпис» у двох примірниках заповіту, який посвідчений секретарем Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 15 січня 2001 року та зареєстрований за номером 2, у графі «Розписка про одержання нотаріального оформленого документу» на сторінці №5, яка посвідчує нотаріальну дію №2 у журналі нотаріальних дій 2000 рік (0404), виконано ОСОБА_7 .

Підписи від імені ОСОБА_7 у графі «підпис» у двох примірниках заповіту, який посвідчений секретарем Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області 15 січня 2001 року та зареєстрований за номером 2, у графі «Розписка про одержання нотаріального оформленого документу» на сторінці №5, яка посвідчує нотаріальну дію №2 у журналі нотаріальних дій 2000 рік (0404), виконані однією особою.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання спірного заповіту недійсним, оскільки недоведеними є обставини, що ОСОБА_7 його не підписував.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не надано оцінки висновку експерта Чернівецького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Стаднік А.О. від 22 грудня 2022 року №СЕ-19/126-22/8647-ПЧ.

За змістом висновку експерта Чернівецького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Стаднік А.О. від 22 грудня 2022 року №СЕ-19/126-22/8647-ПЧ запитання щодо ідентичності підписів вчинених від імені ОСОБА_7 у першому та другому примірнику заповіту, зареєстрованого секретарем Черепковецької сільської ради 15 січня 2001 року за номером № 2 та у Журналі реєстрації нотаріальних дій в графі №7 запису №2 на сторінці 5 не вирішувалось, у зв`яку з тим, що воно виходить за межі компетенції експерта.

У такому разі висновок експерта Чернівецького Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС Стаднік А.О. від 22 грудня 2022 року № СЕ-19/126-22/8647-ПЧ є повним, чітко викладеним, експерт дослідив всі подані йому об`єкти, дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання.

Відповідно до п.1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №144/5, основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису.

Предметом позову ОСОБА_1 є визнання заповіту від імені ОСОБА_7 , зареєстрованого секретарем Черепковецькоі сільської ради 15 січня 2023 року за номером № 2, недійсним.

Підставою позову ОСОБА_1 зазначалося підписання заповіту від імені ОСОБА_7 іншою особою.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставини ідентичності підписів, вчинених від імені ОСОБА_7 у першому та другому примірнику заповіту, зареєстрованого секретарем Черепковецької сільської ради 15 січня 2001 року за номером № 2 та у журналі реєстрації нотаріальних дій в графі №7 запису №2 на сторінці 5, не потребують доказування.

Ураховуючи наведене не заслуговують на увагу доводи щодо необґрунтованої відмови судом першої інстанції у призначенні повторної судової почеркознавчої експертизи з підстав не надання відповіді на друге питання, яке виходить за межі його компетенції.

Доводи ОСОБА_1 про надання для проведення експертизи копії спадкової справи №72/1997 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , заведеної Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 20 лютого 1997 року на 15 аркушах, де на аркуші №2 наявний підпис ОСОБА_7 , не дослідження підписів ОСОБА_7 у наведеній спадковій справі, заяві про призначення пенсії та пенсійному посвідченні, порівняння одних підписів та відхилення інших фактично зводяться до недостатньої кількості вільних зразків підпису ОСОБА_7 .

Однак, у матеріалах справи відсутні відомості про недостатність зразків підпису ОСОБА_7 для надання категоричної відповіді на поставлені перед експертом питання, тобто необхідності дослідження спадкової справи №72/1997 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , заведеної Першою Чернівецькою державною нотаріальною конторою 20 лютого 1997 року.

Не можна погодитися з твердженням ОСОБА_1 про те, що в ухвалі Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 травня 2022 року про призначення судової почеркознавчої експертизи не поставлено питання, зазначені в Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 січня 1998 року №53/5.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 103 ЦПК України питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.

Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 13 травня 2022 року призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання, запропоновані суду ОСОБА_1 , які не відхилялися та не змінювалися.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи щодо необґрунтованої відмови судом першої інстанції у призначенні повторної судової почеркознавчої експертизи з підстав не надання відповіді на друге питання, яке виходить за межі його компетенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 1301 Цивільного кодексу України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

В абз.3 п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227, від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом.

У статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з вдачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Вказаний висновок щодо застосування норми права викладено у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11.

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 463/1540/14-ц зроблено висновок, що заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину.

Порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 159/1221/19.

Встановлено, що приватним нотаріусом Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. 29 грудня 2016 року видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в с.Черепківці Глибоцького району Чернівецької області, зареєстроване в реєстрі за № 1923.

Також приватним нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. 04 червня 2016 року видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2500 га, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:003:0197, зареєстроване в реєстрі за № 832; свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0033 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0198, зареєстроване в реєстрі за № 835; свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2391 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:003:0199, зареєстроване в реєстрі за № 837.

Оскільки ОСОБА_1 не реалізувала своє право на спадкування, не довела постійне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини впродовж шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, оспорювані заповіт та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на її спадкові права не впливають та їх не порушують (див. постанови Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 343/800/17 (провадження № 61-36084св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 463/579/18 (провадження № 61-11961св19).

Частинами першою та десятою статті 59 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

Отже, право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.

Оскаржуване рішення виконавчого комітету Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 30 червня 2010 року № 30 за своєю суттю є актом індивідуальної дії, оскільки стосується конкретної особи ОСОБА_7 та породжує права і обов`язки виключно для вказаного суб`єкта.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 не є стороною правовідносин з спадкування внаслідок смерті матері ОСОБА_6 та батька ОСОБА_7 рішення виконавчого комітету Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 30 червня 2010 року № 30, свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на нерухоме майно серії НОМЕР_1 не порушує право ОСОБА_1 на спадкування.

На підставі ч.1ст.367 ЦК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», суд апеляційної інстанції при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги згідно з частинами третьою та четвертою статті 303 ЦПК України лише в разі, якщо буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення. За цих умов апеляційний суд перевіряє справу в повному обсязі й зобов`язаний мотивувати в рішенні вихід за межі доводів апеляційної скарги, проведення перевірки справи в повному обсязі.

У підпункті в) пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Так, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотивованість судового рішення - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя.

Водночас апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить доводи щодо неправильності висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для винання рішення виконавчого комітету Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 30 червня 2010 року № 30, свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на нерухоме майно серії НОМЕР_1 незаконними.

Отже, апеляційний суд при перегляді справи в апеляційному порядку не має повноважень самостійно вдаватися в переоцінку таких висновків суду першої інстанції.

Необгрунтованими є посилання ОСОБА_1 на проведення судом першої інстанції судового засідання 25 квітня 2023 року у відсутності представника позивача ОСОБА_11 , яким подано заяву про поважність причин неявки у судове засідання.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник.

З матеріалів справи вбачається, що від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мар`ян І.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи від 25 квітня 2023 року з посиланням на перебування у іншому судовому засіданні.

Водночас ОСОБА_1 , яку представляє адвокат Мар`ян І.С., з`явилася у судове засідання 25 квітня 2023 року.

З вищенаведеного вбачається, що позивач ОСОБА_1 та адвокат Мар`ян І.С. були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема на 25 квітня 2023 року (день ухвалення оскаржуваного судового рішення).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2023 року слід залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мар`ян Іван Степанович, залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді Н. К. Височанська

І. Н. Лисак