Провадження № 2/712/152/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2022 року Соснівський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Токової С.Є.

при секретарі Тітовій О.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про усунення перешкод у праві користування житловим периміщенням , визначення порядку користування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд вселити його у квартиру АДРЕСА_1 та встановити порядок користування даною квартирою, виділивши йому у користування кімнату площею 12,1 кв.м., а відповідачу ОСОБА_3 - кімнату площею 16,7 кв.м., решту приміщень залишити у загальному користуванні сторін.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 23.11.2016 року визнано квартиру АДРЕСА_1 об"єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_3 . Відповідач систематично чинить перешкоди щодо користування позивачем його власністю. В квартиру заселитись не може, ключі від вхідних дверей у нього в відсутні.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.01.2021 у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою від 10 березня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті на 12 квітня 2021 року.

Ухвалою від 12 квітня 2023 року залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 .

Відзив на позовну заяву відповідач не подавала.

Письмових пояснень по суті спору третя особа не подавала.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд задоволити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував, просив закрити провадження у справі. Посилався на те, що спірна квартира була придбана сторонами під час шлюбу. З моменту придбання квартири та на даний час в ній проживає сестра відповідача - ОСОБА_4 разом із дітьми. Відповідач у квартирі не проживає. Квартира придбана за кошти, отримані відповідачкою за кредитним договором у АТ "Райффайзен Банк Аваль". Позивач у квартирі не проживав. Також він не звертався із вимогами чи пропозиціями щодо проживання у квартирі. З 2016 року він не проживає за адресою реєстрації і безпосереднє спілкування з ним ускладнено. У грудні 2018 року відповідач звернулася до позивача із пропозицією викупити у нього 1/2 частину квартири та досягли домоволеності щодо проведення оцінки спірного нерухомого майна. Після проведення такої оцінки та звернення повторно до позивача із пропозицією вирішити питання щодо квартири, останній залишив таке звернення без реагування. Право користування позивачем квартирою не заперечує, ніяких перешкод йому не чинилиось, підтвердженнями чому є та обставина, що позивач ніколи не висловлював наміру в ній проживати. У зв"язку з чим, звернення до суду є передчасним.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін , третю особу , що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 , дослідивши докази по справі в їх сукупності, з"ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулися позивачі, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторонам у справі на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 ( а.с.15-17).

Так, відповідно до рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 23 листопада 2016 року вказана квартира визнана об"єктом спільної сумісної власності подружжя та визнано ОСОБА_3 та ОСОБА_3 право власності в рівних частках, тобто по 1/2 за кожним.

Зазначена квартира згідно з відомостями про об"єкт нерухомого майна, які містяться у технічному паспорті від 27.08.2007 року КП "Черкаське обласне об"єднане бюро технічної інвентаризації", складається з кімнати - 16,7 кв.м, кімнати- 12,1 кв.м., кухні- 6,7 кв.м, санвузол- 2,7 кв.м, коридору - 4,1 кв.м, балкону-0,9 кв.м .

Вказані вище обставини справи сторонами не заперечуються.

Предметом позову є право користування співвласниками квартирою, з приводу якого виник спір.

При вирішення спорів, повязаних із користуванням жилими приміщеннями в будинках і квартирах, належних громадянам на праві приватної власності, слід виходити з норм глави 6 розділу ІІІ ЖК УРСР про право користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду.

Норми глави 2 цього розділу ЖК УРСР про користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду застосовуються до житлових відносин у приватному житловому фонді у випадках, коли в главі 6 є посилання на них або коли схожі житлові відносини не врегульовані нормами глави 6 із застосуванням до них норми глави 2 не суперечить їх змісту.

За змістом ст.63 ЖК УРСР не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (ч.1 ст.48 ЖК УРСР), частина кімнати або кімната, звязана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Як встановлено в судовому засіданні кімнати 16,7 кв.м. та 12,1 кв. не є ізольованими, а є прохідними, у зв"язку з чим встановлення порядку користування є неможливим.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Проте, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що свідчили б про наявність конфлікту між сторонами по справі щодо користування спільною квартирою, та неможливість останніх вирішити його шляхом домовленості, яка б була прийнятною для всіх сторін конфлікту.

Так, із наданих представником відповідача доказів вбачається, що відповідач у вересні 2019 року зверталась до суб"єкта оціночної діяльності щодо проведення оцінки спірної квартири з метою досягнення домовленості з позивачем про придбання його частки у майні.

Співвласникам , якими є позивач та відповідач належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, а саме 1/2 частка у кожного з них, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обовязковим.

За наведених вище конкретних обставин даної справи, а саме: технічної характеристики обєкта нерухомості, щодо якого виник даний спір, який налічує дві житлові кімнати, що не є ізольованими, та кількісного складу співвласників дві особи, заперечень відповідача щодо наявності між ними спору , суд приходить до всиновку про відсутність правових підсмтав для його задоволення.

За змістом положень ч. 1 ст. 355, ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК України)

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника або співвласника, у тому числі квартири чи частки в ній, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, вимагати усунень свого порушеного права від інших осіб, у тому числі й співвласників, будь-яким шляхом, який власник (співвласник) вважає прийнятним.

В судовому засіданні також встановлено, що з часу придбання спірної квартири в ній зареєстрована та проживає сестра відповідачки ОСОБА_4 разом із неповнолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить довідка з місця проживання та про склад сім"ї.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_5 пояснила суду, що жодних перешкод позивачу у користуванні квартирою вона не чинить, з 2008 року проживає в квартирі. Позивач не звертався до неї надати ключі від квартири чи з інших питань щодо користування житлом. Разом з нею в квартирі проживають діти-син ОСОБА_6 ,1996 року народження та ОСОБА_7 , 2011 року народження. Квартира придбавалась саме для неї сестрою ОСОБА_3 .

Визначальним для захисту права на підставі ст. 391 ЦК України є наявність у позивача права власності та наявність перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому наявність такого конфлікту не повинна впливати на можливість реалізації його учасниками свого права на користування та розпорядження рівними частками у праві спільної часткової власності, на підставі чого та виходячи з положень ч.1 ст.13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та розгляд судом справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про вселення та та встановлення порядку користування квартирою не підлягають до задоволення.

Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після

повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 20 травня 2022 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Позивач : ОСОБА_3 , РНКОПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Відповідач : ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 , місце фактичного проживання АДРЕСА_3