ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/751/23Головуючий у 1-й інстанції Парфенюк В. І.
Провадження № 22-ц/817/829/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 608/751/23 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року, ухваленого суддею Парфенюком В.І., повний текст якого складено 07 липня 2023 року, у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

у березні 2023 року Головне управління ПФУ в Тернопільській області звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії за період з 21 грудня 2021 року по 31 грудня 2022 року в сумі 17 049,00 гривень.

В обґрунтування позову посилаються на те, що ОСОБА_1 було призначено пенсію. Згідно з довідкою відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення № 3820/03-16 від 24 листопада 2022 року в умовах єдиної черги проведений перерахунок відповідачу із пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», проте чинним законодавством України не передбачено можливості переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», враховуючи заробітну плату за 1 місяць в зоні відчуження. У зв`язку з проведенням перерахунку пенсії з виду на вид виникла переплата пенсії за період з 21 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року в сумі 11 540,46 гривень. Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 23 лютого 2022 року та 24 березня 2022 року надсилало ОСОБА_2 повідомлення про виникнення переплати. Проте відповідач відмовився отримувати вказані листи. Також згідно з довідкою відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг № 15/03-16 від 02 січня 2023 року некоректно обраховано розмір пенсії від 21 грудня 2021 року із заробітної плати із зони відчуження, пенсійна справа відповідача приведена у відповідність. У зв`язку з приведенням у відповідність пенсійної справи виникла переплата пенсії за період з 21 грудня 2021 року по 31 грудня 2022 року в сумі 5508,54 гривень. ОСОБА_1 відмовився добровільно повертати переплату пенсії та писати заяву про відмову повернення переплаченої пенсії, посилаючись на те, що в даному випадку мала місце рахункова помилка з боку Головного управління.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року відмовлено за безпідставністю у позові Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна.

Судові витрати покладено на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

В апеляційній скарзі Головне управління ПФУ в Тернопільській області просить скасувати рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції прийнято рішення із порушенням норм матеріального права, оскільки не взято до уваги, що у даній справі мала місце рахункова помилка з боку Головного управління.

Представник ОСОБА_1 адвокат Костишин В.М. подав відзив на апеляційну скаргу Головного управління УПФ у Тернопільській області, у якому зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування суми пенсії, виплачені надміру внаслідок зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Зі змісту вище викладеної статті випливає, що для відшкодування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Оскільки позивачем не надано доказів недобросовісного набуття відповідачем отриманих коштів, які є пенсійною виплатою, як і не надано доказів наявності рахункової помилки, то відповідно до статті 1215 ЦК України поверненню зазначена сума не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Згідно з довідкою відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення від 22 листопада 2022 року в умовах єдиної черги проведений перерахунок відповідачу із пенсії за віком на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», проте чинним законодавством України не передбачено можливості переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби», враховуючи заробітну плату за 1 місяць в зоні відчуження. У зв`язку з проведенням перерахунку пенсії з виду на вид виникла переплата пенсії за період з 21 грудня 2021 року по 28 лютого 2022 року в сумі 11 540,46 гривень, що підтверджується вищевказаною довідкою (а.с. 4).

Крім того, згідно з довідкою відділу перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг від 02 січня 2023 року вбачається, що у зв`язку з приведенням у відповідність пенсійної справи ОСОБА_1 виникла переплата пенсії за період з 21 грудня 2021 року по 31 грудня 2022 року в сумі 5508,54 гривень з наступної причини: некоректно обраховано розмір пенсії від 21 грудня 2021 року з заробітної плати із зони відчуження, пенсійна справа відповідача приведена у відповідність (а.с. 12).

23 лютого 2022 року, 24 березня 2022 року, 10 січня 2023 року, 20 січня 2023 року ОСОБА_1 було запрошено до Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області у зв`язку з виникненням переплати пенсії (а.с. 5, 6, 13).

Проте відповідач відмовився добровільно повертати переплату пенсії та писати заяву про відмову повернення переплаченої пенсії, що підтверджується актом про ознайомлення пенсіонера про переплату від 13 лютого 2023 року (а.с. 15).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду доказів зловживань з боку відповідача, які б доводили його недобросовісність під час нарахування розміру пенсії та безпідставно отриманих грошових коштів за періоди з 21 грудня 2021 року по 31 грудня 2022 року, адже нарахування пенсії здійснювалось відповідно до встановленого порядку.

Також суд не встановив наявності іншої необхідної умови, а саме рахункової помилки з боку позивача, що проводив виплату пенсії, адже така обставина жодним чином не обґрунтована доказами.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Крім того, порядок та підстави повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру, визначено Законами України «Про пенсійне забезпечення» та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Так, згідно з ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до списання визначений Порядком повернення сум пенсії, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсії, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 15 травня 2003 року № 374/7695 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 25-3 від 25.11.2014).

Зі змісту п. 3 цієї Постанови вбачається, що для відрахування виплаченої надміру суми пенсії можливе тільки за двох умов: зловживання з боку пенсіонера та подання страхувальником недостовірних даних. Даний перелік є вичерпаний і розширеному тлумаченню не підлягає.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації та у випадку подання страхувальником недостовірних даних.

При цьому, у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Так, добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Відтак, позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого саме на незаконне отримання пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати пенсії.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 8 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 5 січня 2000 року). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Колегія суддів зазначає, що в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Тернопільській області належним чином не обґрунтовує факт допущення ним рахункової помилки.

Більше того, скаржником не надано жодних доказів існування в даному випадку рахункової помилки, що виразилась у автоматичному нарахуванні та виплаті пенсії у завищеному розмірі (висновку ревізії, акти перевірок чи службового розслідування тощо), на підставі яких можна було б відстежити шлях та причини виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, тобто такою, що виникла через технічний збій в роботі операційної системи, а не помилка, пов`язана з неналежним виконанням обов`язків службовою особою відповідальною за обчислення та нарахування пенсії.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 29 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення буде виготовлений 13 жовтня 2023 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома