Справа №295/4851/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Перекупки І.Г.,

секретаря с/з Конончук Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Соломонюка Святослава Анатолійовича на дії та бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Соломонюк С.А. звернувся до суду з указаною скаргою, посилаючись на те, що на виконанні Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувають виконавчі провадження: 60939342, 60939384, 60939367 з виконання постанови №60531767. На момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення з заявника штрафів та сум виконавчого збору виконавцем не було враховано, що рішення суду першої інстанції було скасовано постановою Житомирського апеляційного суду від 25.2020 року, яким прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Однак незважаючи на існування рішення апеляційної інстанції державний виконавець наклав арешт на майно позивача.

З огляду на викладене у скарзі, представник ОСОБА_1 просить визнати неправомірною бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не закінчення виконавчих проваджень: 60939342, 60939384, 60939367, зобов`язати Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавче провадження та провести дії у зв`язку із закінченням виконавчих проваджень 60939342, 60939384, 60939367 та стягнути з Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.10.2023 року у справі відкрито провадження.

13.10.2023 від начальника Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Савіної Н. надійшов відзив на скаргу, у якому остання просить відмовити у задоволені скарги представника ОСОБА_1 адвоката Соломонюка С.А., та вказала, що у державного виконавця відсутні підстави для закінчення виконавчих проваджень, тому виконавчі провадження 0939342, 60939384, 60939367 залишаються відкритими.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, представник заявника ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи без його участі та заявника, скаргу підтримує, просить задовольнити.

Головний державний виконавець Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Войтко Н.В. в судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі.

Суд, вивчивши й дослідивши матеріали скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 21.08.2019 року у справі №295/4851/19 зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0008 га за адресою: АДРЕСА_1 з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом знесення прибудови (бетонного фундаменту) та стягнуто судовий збір в сумі 1 921, 00 гривень.

25 серпня 2020 року постановою Житомирського апеляційного суду заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 21 серпня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

З відповіді Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 18.09.2023 року за №416788 слідує, що на виконанні у відділі дійсно перебувають матеріали виконавчих проваджень, внесених до Автоматизованої системи виконавчих проваджень №60939342 з виконання постанови №60531767 від 08.11.2019 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у сумі 8346,00 грн.; ВП №60939384 з виконання постанови №60531767 від 03.12.2019 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у сумі 1700,00 грн.; ВП №60939367 виконання постанови № 60531767 від 18.12.2019 про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у сумі 3400,00 грн. На виконані у відділі перебувало виконавче провадження №60531767 з примусового виконання виконавчого листа №295/4851/19 виданого Богунським районним судом м. Житомира яким зобов`язано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0008 га за адресою: АДРЕСА_1 з приведенням її у придатний для використання стан, шляхом знесення прибудови (бетонного фундаменту). В рамках указаного провадження 24.12.2019 державним виконавцемвідповідно до п. 11. ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №60531767 (а.с. 239-240).

З відзиву слідує, що 17.11.2021 у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Так, частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Положення наведених статей дають підстави для висновку, що до суду можуть бути оскаржені не тільки дії державного виконавця, а й бездіяльність.

Бездіяльність, на відміну від дії, має триваючий характер та існує до часу початку дій, які свідчать про припинення бездіяльності. Триваюче правопорушення передбачає перебування у стані безперервного тривалого невчинення особою певних дій (бездіяльності), у зв`язку із чим неправомірна бездіяльність може бути оскаржена упродовж усього часу її перебігу.

Даний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2021 року по справі № 760/19348/20.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 2 червня 2016 року (далі Закон № 1404-УІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це окупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно- правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV).

Подібного змісту положення містить стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, згідно з якою державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Майже аналогічного змісту положення містяться і у чинній редакції Закону.

Вимогами п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче овадження» вказані заходи направлені на поновлення прав боржника, порушених в результаті відкриття незаконного виконавчого провадження.

Статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження; на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувану чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно п. 2 розд. VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

За змістом положень ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Так, відповідно до ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Отже, у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав скасування або визнання не чинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження») знімається арешт, накладений на майно боржника, а відомості про нього виключаються з Єдиного реєстру боржників. При цьому виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, прямо передбачених вказаним законом.

Відповідно до п. 2 розд. VI Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, якщо у разі повернення виконавчого документа стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9 - 15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувану) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

З вищенаведених вимог законодавчих приписів слідує, що закінчення виконавчого провадження має наслідком стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Однак, назване стягнення відбувається у разі закінчення виконавчого провадження з чітко визначених підстав, серед яких відсутній п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи, що виконавче провадження №60531767 закінчено на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», подальше відкриття виконавчих проваджень №60939342, 60939384, 60939367 із примусового виконання постанови №660531767 від 18.12.2019 здійснено за відсутності законних підстав.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що боржник не повинен нести негативні наслідки у вигляді сплати витрат у виконавчому провадженні з виконання судового рішення, яке в подальшому скасовано судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно зі ст. 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Вирішуючи справу в частині розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 452 ЦПК України, згідно з якими судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу (правову) допомогу адвоката.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на надану правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена, чи тільки має бути сплачена відповідною стороною. Такий правовий висновок міститься у пункті 18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022р. у справі №906/513/18, а також в постановах Верховного Суду від 23 вересня 2021р. у справі №904/1907/15, від 03 жовтня 2019р. у справі №922/445/19.

З огляду на викладене та враховуючи відсутність заперечень з боку відділу ДВС щодо суми та обґрунтованості розміру правничої допомоги, суд не вбачає підстав для її зменшення.

Заявлений розмір витрат є обґрунтованим та співмірним із критеріями, визначеними ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Беручи до уваги вимоги ст.ст. 133-141 ЦПК України, враховуючи задоволення скарги, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд покладає витрати заявника на професійну правову допомогу у розмірі 7000,0 грн - на Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 263, 353, 447, 449, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не закінчення виконавчих проваджень №60939342, 60939367, 60939384.

Зобов`язатим Богунський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) закінчити виконавчі провадження та провести дії у зв`язку із закінченням виконавчих проваджень №60939342, 60939367, 60939384.

Стягнути з Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 7000,0 (сім тисяч) грн.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 261 ЦПК України.

Суддя І.Г. Перекупка