ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2144/22 Номер провадження 22-ц/814/2964/23Головуючий у 1-й інстанції Дністрян О.М. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Одринської Т.В.,

суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Сальної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миргородського ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 січня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, у якому остаточно визначившись з позовними вимогами просила зняти (скасувати) арешт з усього майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою ДВС в Миргородському районі АЕ № 606311 від 19.03.2007, правонаступником якого є Миргородський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а також в межах виконавчих проваджень №46047200 та №47870654.

Свій позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_2 , після його смерті відкрилася спадщина, за отриманням якої вона звернулася до уповноваженого органу нотаріату з відповідною заявою, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №44563695 від 25.07.2016 року.

Спадкова справа №94/2016 заведена приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріально округу Полтавської області Гіль Д.В. Під час перевірки відомостей щодо спадкового майна та обсягу спадщини стало відомо, що згідно постанови АЕ № 606311 від 19.03.2007 ДВС в Миргородському р-ні накладено арешт на все майно ОСОБА_2 . Обтяження зареєстроване Першою Миргородською державною нотаріальною конторою 20.03.2007 за №4657388.

Вказувала, що згідно листа Миргородського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за вих. №27220 від 22.08.2022 року, за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні відділу перебували наступні виконавчі провадження: ВП №46047200 з примусового виконання судового наказу №2-н/541/275/2014 від 28.08.2014 року, виданого Миргородським міськрайошшм судом. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.01.2015 року. Постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.09.2015 року; ВП №47870654 з примусового виконання постанови №3/543/227 від 01.07.2014 року, виданої Оржицьким районним судом. Постанова про відкриття виконавчого провадження від 18.06.2015 року. Постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 30.09.2015 року. Однак відомості щодо виконавчого провадження, в якому винесена постанова АЕ № 606311 від 19.03.2007 про накладення арешту на майно відсутні. Крім того, як вбачається з реєстру речових прав та листа Миргородського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за вих.№27220 від 22.08.2022 року, постанова АЕ № 606311 від 19.03.2007 винесена значно раніше і не має жодного відношення до вказаних виконавчих проваджень.

Зазначала, що вказана постанова винесена в іншому виконавчому провадженні, відомості про яке відсутні.

Існування обтяження у вигляді арешту на майно перешкоджає реалізації її права на спадкування. На даний час відсутні будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 та підстави забезпечення виконання судового рішення, оскільки повторного звернення з боку стягувачів не відбулося.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення ухвалене судом без дотримання норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції допустив прийняття необґрунтованого рішення, оскільки наявними у провадженні матеріалами, зокрема, листом Миргородського міськрайонного ВДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) за вих.№27220 від 22.08.2022 року встановлено, що матеріали виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на спірне майно, були знищені.

Вказувала, що суд не вирішив питання хто є належним відповідачем у справі, не залучив до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача, одночасно з тим розглянув справу та прийняв рішення без дослідження спірних правовідносин по суті спору, чим порушив норми процесуального права.

Зазначала, що прийнявши спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_2 , до складу якої входять майнові права, вона вважається власником з моменту її відкриття, а саме з 29 липня 2016 року, однак, у зв`язку з наявністю арешту, вона не може реалізувати своє право на оформлення спадщини.

За період з дати відкриття спадщини ніхто з кредиторів померлого в порядку ст. 1281-1282 ЦК України до неї з відповідними вимогами не зверталися.

Посилалась на те, що державним виконавцем, при закінченні виконавчого провадження не були дотримані норми законодавства та не знятий арешт з належного їй майна. Таким чином, нерухоме майно починаючи з 2015 року безпідставно перебуває під арештом і забороною. Строк повторного пред`явлення виконавчих документів сплинув. Починаючи з дати відкриття спадщини, ніхто з кредиторів до уповноважених органів нотаріату не звертався.

На даний час відсутні будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 та підстави забезпечення виконання судового рішення, оскільки повторного звернення з боку стягувачів не відбулося.

Вважає, що інші способи захисту та реалізації спадкових справ, ніж зняття арешту з нерухомого майна відсутні. Обраний спосіб захисту її порушених прав не суперечить закону та інтересам відповідача. При цьому, відповідач позбавлений вирішувати питання про зняття арешту з майна поза межами відкритого виконавчого провадження.

Ураховуючи викладене, просила скасувати рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 січня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер чоловік позивача ОСОБА_2 (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина, яку позивач прийняла, як спадкоємець першої черги за законом та є єдиною спадкоємицею (а.с. 9).

Встановлено, що згідно даних АСВП виконавчого провадження, в межах якого винесено постанову АЕ№ 606311 від 19.03.2007 року, про накладення арешту на все майно ОСОБА_3 не виявлено.

Станом на 05.10.2022 року у Миргородському відділі державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкриті ВП відносно ОСОБА_2 відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач звернулася до неналежного відповідача.

Колегія суддів з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті1218, частини 3 статті 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина 1 статті 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу (частин 1, 2 статті 1223 ЦК України).

Коло спадкоємців за законом, черговість спадкування ними визначена статтями 1258, 1261-1255 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Таким чином, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , ОСОБА_1 набула права на спадщину.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 обґрунтовала свої вимоги про зняття арешту з нерухомого майна тим, що такий арешт перешкоджає їй в оформленні спадкових прав.

Згідно положеннями частини 1статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частин 1-3 ст. 55 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Згідно вимог ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту) державний виконавець здійснює виконавчі дії по виконанню рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закі нчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону.

Державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а по виконанню рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення

виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Згідно частин 6 статті 37 Закону України№ 606-XIVвід 21квітня 1999року «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час закінчення накладення арешту), виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення.

Наслідки закінчення виконавчого провадження визначені статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час накладення арешту).

У разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім

випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець

зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт на майно померлого ОСОБА_2 накладено 20.03.2007 Першою Миргородською державною нотаріальною конторою на підставі постанови, АЕ №606311 від 19.03.2007 ДВС у Миргородському районі.

Згідно даних АСВП виконавчого провадження, в межах якого винесено постанову АЕ№ 606311 від 19.03.2007 року, про накладення арешту на все майно ОСОБА_2 не виявлено.

Станом на 05.10.2022 року у Миргородському відділі державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відсутні відкриті ВП відносно ОСОБА_2 .

З викладеного вище слід дійти висновку, що виконавче провадження АЕ №606311 від 19.03.2007 було закінчено, проте питання зняття арешту з майна боржника державним виконавцем вирішено не було.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що Миргородський ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, не є належним відповідачем у справі, посилаючись на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року N° 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна».

Колегія судів з таким висновком погодитися не може, оскільки в Постанові роз`яснено, що відповідачами у справі про зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Водночас, Пленум ВССУ не роз?яснює та не зазначає випадки, коли сторони виконавчого провадження, в інтересах яких накладено арешт невідомі, та взагалі відсутні відомості про підстави, які надали право органам Державної виконавчої служби своєю постановою заборонити відчуження спірного майна.

Враховуючи, що державний виконавець не вирішив питання про зняття арешту з належного боржникові майна, при відсутності виконавчого провадження, стягувач не відомий, встановити його неможливо, а також те, що він не звертався з вимогою до спадкоємців, колегія суддів вважає, що є підстави для зняття арешту накладеного в межах виконавчого провадження АЕ №606311 від 19.03.2007.

Колегія суддів також враховує, що підставою подання позову у справі, що переглядається, є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної частиною першою статті 317 ЦК України, - права розпорядження своїм майном.

Як вже було зазначено, закінчення виконавчого провадження є юридичним фактом, наслідком якого має бути зняття арешту з майна боржника.

За таких обставин із закінченням виконавчого провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого закінченням виконавчого провадження.

Арешт майна боржника, у даному випадку, з заходу забезпечення виконання рішення суду перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Враховуючи, що наявність обтяження на належне спадкодавцю майно перешкоджає позивачу в повній мірі реалізувати своє право власності на таке майно, і обраний нею спосіб захисту є єдиним можливим, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки рішення суду постановлено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, воно в силу пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано та позов задоволений, необхідно провести розподіл судових витрат, а саме стягнути з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги, всього 2481 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 383, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 18 січня 2023 року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Миргородського ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту майна задовольнити.

Зняти (скасувати) арешт з усього майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою ДВС в Миргородському районі АЕ № 606311 від 19.03.2007 року, правонаступником якого є Миргородський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), а також в межах виконавчих проваджень №46047200 та №47870654.

Стягнути з Миргородського ВДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2481,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.10.2023.

Головуючий Т.В. Одринська

Судді В.П. Пікуль

О.О. Панченко