Провадження № 2-з/761/784/2023
У Х В А Л А

16 жовтня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Саадулаєв А.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Київського національного університету імені Т.Г. Шевченка, про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, надання відпустки та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Київського національного університету імені Т.Г. Шевченка, про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, надання відпустки та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Предметом позову є:

1. Скасування наказу ректора КНУ ім. Т. Шевченка від 30.12.2022 за № 822-32 (в частині скорочення посади ОСОБА_1 );

2. Скасування наказу ректора КНУ ім. Т. Шевченка від 02.08.2023 за № 08-2515-04 про звільнення ОСОБА_1 (який на цей час перебував на лікарняному);

3. Скасування наказу ректора КНУ ім. Т. Шевченка від 15.08.2023 за № 08-2601-04 про часткову зміну наказу від 02.08.2023 за № 08-2515-04 про звільнення ОСОБА_1 (який продовжував перебувати на лікарняному);

4. Поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного інженера Астрономічної обсерваторії КНУ ім. Т. Шевченка з 02.08.2023;

5. Зобов`язання відповідальних службових осіб КНУ імені Т.Г. Шевченка задовольнити заяви ОСОБА_1 про надання відпустки, які подано 13.07.2023, 31.07.2023 (вх. 648 «З»). 04.08.2023 (вх. 666 «З») та 11.08.2023 (вх. 707 «З») та видати ОСОБА_1 наказ про відпустку на період не менш як 59 днів з дня наступного після закінчення періоду тимчасової непрацездатності;

6. Стягнути з КНУ ім. Т. Шевченка суму середньої заробітної плати Позивача за період фактичного відсторонення від роботи (час вимушеного прогулу).

16.10.2023 року від заявника до суду надійшла заява про забезпечення позову.

Заявник просить забезпечити позов шляхом зупинення дію:

1. Наказу ректора КНУ ім. Т.Г. Шевченка від 30.12.2022 за № 822-32 (в частині скорочення посади ОСОБА_1 );

2. Наказу ректора КНУ ім. Т.Г. Шевченка від 02.08.2023 за № 08-2515-04 про звільнення ОСОБА_1 (який на цей час перебував на лікарняному) до розгляду справи по суті;

3. Наказу ректора КНУ ім. Т.Г. Шевченка від 15.08.2023 за № 08-2601-04 про часткову зміну наказу від 02.08.2023 за № 08-2515-04 про звільнення ОСОБА_1 (який продовжує на цей час перебувати на лікарняному) до розгляду справи по суті.

Заява обґрунтована посиланнями заявника на обставини викладені у позовній заяві, та тим, що у разі здійснення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на звільнення, вивільнення ОСОБА_1 з роботи, а саме із займаної посади, виникне необхідність у пред`явленні інших чисельних позовів для захисту прав та законних інтересів у судах, з витратами та іншими похідними. Додатково зазначив, що дана заява подана для запобігання подальшому порушенню прав позивача та для зменшення заподіюваної шкоди позивачу, а саме втрату коштів за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд дійшов висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підстави вимог своєї заяви, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України, пункти 2, 3 частини першої якої, в тому числі, передбачають забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленум Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачів, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за їх позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Частина третя статті 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 7 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20 (провадження № 61-9451св20) та від 08.10.2020 у справі № 465/4985/18 (провадження № 61-6066св19).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявників щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суддею встановлено, що між сторонами виник спір про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, надання відпустки та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України в своїй постанові від 15.09.2021 у справі № 760/15413/19 зазначив, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд вирішує питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішує матеріально-правові вимоги позивача до відповідачів, висновок щодо яких суд має надати розглянувши і вирішивши спір по суті позову.

На підставі вище викладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, з огляду на те, що заявником не доведено, що невжиття заходів у разі задоволення позову призведе до ускладнення чи невиконання рішення суду.

Крім того, суддя відхиляє доводи заявника щодо забезпечення позову для запобігання подальшому порушенню прав позивача та для зменшення заподіюваної шкоди позивачу, з огляду на те, що на даному етапі судового розгляду, судом не встановлено заподіяння шкоди позивачу та порушення його прав оскаржуваними діями чи бездіяльністю відповідача.

Також, суддя звертає увагу, що юридична особа самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. Реалізація цього права породжує обов`язок підприємства дотриматися гарантій прав працівників. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Викладені заявником доводи заяви не містять таких підстав, з посиланням на норму закону, відповідно до яких є необхідність у реагуванні на рішення про внутрішній устрій підприємства за вимогою працівника.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149, 150, 151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку ст. 261 ЦПК України.

Суддя: