ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4402/23 Справа № 185/6762/22 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Євдокимової Юлії Вікторівни на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 01 лютого 2019 року між ним та відповідачем був укладений договір позики у вигляді розписки, відповідно до якої позивач передав у борг, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути до 01 вересня 2019 року грошові кошти в сумі, еквівалентній 3000 доларів США. Договір позики був оформлений розпискою. Позивач вказав, що ОСОБА_1 не повернув йому кошти у визначений строк. На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача борг у розмірі 5000 доларів США, судові витрати на сплату судового збору 1097 грн. 10 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01 лютого 2019 року у розмірі 109 705 грн. 80 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на сплату судового збору у розмірі 1097 грн 05 коп. Відмовлено ОСОБА_2 у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу адвоката.

В апеляційній скарзі представника відповідача ОСОБА_1 адвокат Євдокимова Ю.В. просить рішення суду від 11 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі встановлено, 01 лютого 2019 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передав у борг, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути до 01 вересня 2019 року грошові кошти в сумі, еквівалентній 3000 доларів США. Вказаний договір позики був оформлений розпискою ОСОБА_1 (а.с.79).

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 не повернув йому кошти у визначений строк, та просив суд стягнути з відповідача борг у розмірі 5000 доларів США, судові витрати на сплату судового збору 1097 грн. 10 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. (а.с.2, 3).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 01 лютого 2019 року у розмірі 109 705 грн. 80 коп., однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі №757/62714/18 зазначив, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

У справі встановлено, відповідно до оригіналу розписки від 01 лютого 2019 року, ОСОБА_1 взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі, еквівалентній 3000 доларів США, які зобовязався повернути до 01 вересня 2019 року (а.с. 79).

Встановлено, відповідач ОСОБА_1 не повернув ОСОБА_2 кошти, які взяв у борг, у сумі, еквівалентній 3000 доларів США.

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача борг у розмірі 5000 доларів США, судові витрати на сплату судового збору 1097 грн. 10 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. (а.с.2, 3).

Як вбачається із тексту наданої ОСОБА_3 розписки від 01 лютого 2019 року, він взяв у борг у ОСОБА_2 грошові кошти у сумі, еквівалентній 3000 доларів США, які зобовязався повернути до 01 вересня 2019 року .

Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 взяв у борг у позивача ОСОБА_2 за розпискою від 01 лютого 2019 року грошові кошти саме у сумі 3000 доларів США, або ж 5000 доларів США матеріали справи не містять.

Офіційний курс гривні щодо долару США станом на 01 лютого 2019 року дату отримання відповідачем грошових коштів у борг у сумі, еквівалентній 3000 доларів США, становив 27,74096 грн. (а.с.81).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за розпискою від 01 лютого 2019 року є обґрунтованими в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу, еквівалентну 3000 доларів США станом на 01 лютого 2019 року, що становить 83 222 грн. 88 коп.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн. слід зазначити наступне.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі задоволення позову на відповідача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У справі встановлено, між позивачем ОСОБА_2 та адвокатом Савченком С.А. було укладено договір про надання правової допомоги від 11 серпня 2022 року (а.с.7, 8).

На підтвердження оплати понесених витрат на правову допомогу позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №11/08/2022 на суму 5000 грн. (а.с.8).

Слід зазначити, виходячи з вимог законодавства, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Однак, позивачем взагалі не було надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), які були виконані адвокатом у цій справі.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу у цій справі за їх недоведеністю.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Євдокимової Юлії Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) борг у сумі - 83 222 грн. 88 коп., відповідно до розписки від 01 лютого 2019 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1097 грн. 10 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П. Красвітна

О.В. Свистунова