РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 562/389/22

Провадження № 22-ц/4815/1063/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

учасники справи за первісним позовом:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

учасники справи за зустрічним позовом:

позивач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 липня 2023 року (ухвалене у складі судді Мички І.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що сторони 29 червня 2013 зареєстрували шлюб про, що Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 158 та видано свідоцтво про шлюб від 29.06.2013 року. Від даного шлюбу в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21.10.2020 року шлюб між з ними було розірвано. Донька залишилася проживати з мамою ОСОБА_2 ..

02.09.2020 року між батьками було укладено договір про сплату аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук Василик В.Р. 02.09.2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 1805. Даним договором було визначено розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000 ( п`ятнадцять тисяч) гривень щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 повноліття. Зазначає,що з моменту укладення договору та в останній час його матеріальне становище суттєво змінилося в сторону погіршення. Він є ФОП займається комп`ютерним дизайном. На момент укладення договору його місячний дохід становив 22 435,63 грн. а на момент звернення до суду становить - 15 000 тисяч гривень. Виходячи з цього у нього не залишається коштів для забезпечення власного проживання. На його звернення у відповідності до умов укладеного договору, відповідачка ОСОБА_2 надала звіт від 28.06.2021 року про розмір витрат на утримання їхньої доньки. Відповідно до звіту розмір витрат складає 13 122 гривень. Отже місячні витрати на утримання їх доньки становлять 13 122 гривень. Таким чином, розмір витрат на одного з батьків, виходячи із положень СК України, становить 6561,00 гривень. Враховуючи наведене, просив зменшити розмір аліментів до 7000 гривень щомісячно.

04.08.2022 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, який обґрунтовує тим, що платник аліментів здійснює діяльність, як ФОП, займається комп`ютерним дизайном. Із відкритих джерел їй відомо, що середня заробітна плата спеціаліста у такій сфері становить 2500 дол. США. Останнім часом заробітна плата почала зростати до розміру 3500 дол. США. Крім того, оплата праці у цій сфері прив`язується до обліку доходів у валюті. У зв`язку з чим, перерахунок в гривневому еквіваленті автоматично, в разі збільшення вартості валюти, є більшим. Зазначає, що ОСОБА_1 дозволяє собі купувати брендовий одяг, дорогі аксесуари, відвідує ресторани та інші розважальні заходи, купує своїх новій дружині дорогі подарунки. Нещодавно придбав цуценя породи «Самоєд», вартість цуценят цієї породи складає від 18 299 грн. до 43 917 грн. Платник аліментів активно організовує своє дозвілля, тощо, про що вихваляється перед дитиною. Зазначає, що відповідно до звіту від 28.06.2021 року підготовленого нею на вимогу позивача, у відповідності до умов договору про сплату аліментів, понесені витрати на дитину за період з вересня 2020 року по червень 2021 року, а саме за 10 місяців становлять 300 223 гривні. Вказує, що із зазначеного розрахунку видно, що раніше нею були понесені за мінімальними показниками витрати на дитину на рівні з платником аліментів. Однак, з урахуванням того, що у вказаному звіті вона повідомила батька дитини про те, що у звіті відображено не всі витрати, які мають місце, у зв`язку з матеріальним утриманням дитини, та такі витрати є значно більшими. Вважає, що ще на момент подання звіту вбачався той факт, що вона несе більший тягар утримання дитини.

Просила збільшити розмір аліментів до 26 180 гривень.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, що сплачуються ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 15 000 гривень до 18 000 гривень, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про зміну обставин, які існували на момент укладення договору про стягнення аліментів, що визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення їх розміру. Разом з цим, місцевий суд дійшов до висновку про часткове задоволення зустрічних позовних вимог, адже у ході розгляду справи було встановлено, що з часу укладення договору про стягнення аліментів, збільшилися витрати матері на утримання дитини. З урахуванням того, що ОСОБА_1 є здоровою особою працездатного віку, дані про наявність обмежень за станом здоров`я в матеріалах справи відсутні, дані про наявність на його утриманні інших непрацездатних осіб або про іншу зміну у сімейному та матеріальному стані після розлучення з позивачем також відсутні, доказів погіршення свого матеріального становища відповідач не надав, місцевий суд дійшов висновку про доцільність збільшення аліментів до 18 000 грн., щомісячно.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_2 не надала жодних належних доказів на підтвердження витрат на дитину у розмірі 300 223 грн. в рік та понад 30 000 грн. на місяць, а доводи викладені у звіті, щодо цільового використання аліментів на утримання дитини за період з вересня 2020 року по червень 2021 року є припущеннями та міркуваннями. Вказує, що надані ОСОБА_2 докази не є належними та допустимими для встановлення факту, що ОСОБА_1 має значні доходи та має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж встановлений у договорі про сплату аліментів на утримання дитини. Звертає увагу на той факт, що зустрічний позов подано до суду з пропуском строку передбаченого процесуальним законодавством та без клопотання про поновлення такого строку.

Просить скасувати рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 липня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Зражевська Я.О. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 липня 2023 року - без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21.10.2020 року (справа № 562/2328/20).

Від шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає із матір`ю.

02.09.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про сплату аліментів на утримання їхньої доньки до досягнення нею повноліття.

Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Романчук-Василик В.Р. та зареєстрований в реєстрі за № 1805.

Пунктами 2, 16 вказаного Договору було визначено розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 15000.00 (п`ятнадцять тисяч) гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Пунктом 8 Договору про сплату аліментів встановлено, що розмір аліментів, визначений цим договором, може бути збільшено/зменшено за рішенням суду за позовом платника у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення його стану здоров`я, інших випадках, передбачених законом.

У первісному позов ОСОБА_1 просить зменшити розмір аліментів, які стягуються договором від 02.09.2020 року, що обґрунтовує погіршенням його матеріального стану.

Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ст. 141 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати умови життя, необхідні для належного її розвитку, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення первісного позову щодо зменшення розміру аліментів, оскільки ОСОБА_4 не довів факту значного погіршення свого матеріального становища.

Наявні у матеріалах справи виписки із банківських рахунків ОСОБА_4 , рух коштів на них, їх витрати, у тому числі пов`язані з дозвіллям, систематичні виїзди за межі України, які здійснювалися ним до введеня в України воєнного стану, не свідчать про його скрутне матеріальне становища платника аліментів, а вказує на протилежне.

ОСОБА_4 має задовільний стан здоров`я, працює у високооплачуваній сфері ІТ технологій, яка має дистанційний характер, його сімейний стан з часу стягнення аліментів не змінився, інших утриманців немає.

Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_4 не надав достатніх доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, доводи ОСОБА_4 правомірно не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки за змістом ст. 192 СК України у системному зв`язку із положеннями ст. 182 СК України, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, суд зобов`язаний виходити з пріоритету інтересів дитини.

Разом з цим, обґрунтованим і таким, що відповідає інтересам дитини, є рішення місцевого суду в частині зустрічного позову про збільшення розміру аліментів, адже ОСОБА_5 з дитиною проживає в орендованій квартирі у м. Львів, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається, матір`ю дитини забезпечені належні умови проживання, створені умови для належного, гармонійного її розвитку.

ОСОБА_4 , маючи матеріальну можливість, зобов`язаний матеріально забезпечувати свою дитину і сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, який відповідає її інтересам, потребам і є необхідним для забезпечення належних умов для фізичного, розумового, морального та соціального їх розвитку.

Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні первісного позову та часткове задоволення зустрічного.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи та по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Заразом, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судовим рішенням на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (Hirvisaari v. Finland ("Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 липня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.