РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2023 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Верніка В.М.,

за участю: секретаря Лавріненко Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м.Жмеринка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 21.01.2022 року (згідно дати поштового відправлення) подала до Жмеринського міськрайонного суду даний позов до ОСОБА_3 із вимогами визнати спільною сумісною власністю подружжя автомобіль "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 559270 гривень та поділити вказане майно між позивачем та відповідачем наступним чином: стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 1/2 частки вартості автомобіля в сумі 279635 грн та залишити у власності відповідача зазначений автомобіль; а також судові витрати покласти на відповідача. У позовній заяві позивачем викладена наступна позиція. З 12.07.2016 року до дати складення позовної заяви позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час шлюбу позивач була офіційно працевлаштована та заробляла кошти. Крім того, під час перебування у шлюбі з відповідачем вона продала належний їй на праві власності автомобіль, тоді як відповідач фактично протягом всього періоду їхнього шлюбу був безробітним. Зауважила, що під час шлюбу фактично виключно за зароблені нею кошти сторонами був придбаний автомобіль "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ., вартість якого згідно повідомлення ТОВ "Незалежна судова експертиза і оцінка" від 20.01.2022 року становить 559270 грн. Зазначений автомобіль знаходиться у відповідача і вона до нього не має доступу та не взмозі ним користуватися. Також оскільки вона не має водійського посвідчення, то вважає, що дане майно слід розділити шляхом стягнення на її користь з відповідача грошової компенсації 1/2 частини вартості вказаного автомобіля та залишивши даний транспортний засіб у власності відповідача. Зазначила, що вони з відповідачем ще перебувають у шлюбі, проте нею подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу, проживають окремо та згоди про поділ іншого спільно нажитого майна вони не досягли (т.1 а.с.1-4).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 26.01.2022 року за заявою позивача з метою забезпечення зазначеного цивільного позову накладено арешт на автомобіль "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 .

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 04.02.2022 року відкрито провадження у даній справі з призначенням її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі.

09.03.2022 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Глівінської С.Й. надійшов відзив на зазначену позовну заяву, згідно якого просила відмовити у задоволенні данного позову в повному обсязі, посилаючись на обставини того, що відповідач ОСОБА_3 з позивачем ОСОБА_2 не підтримують подружніх відносин з 2018 року. Їхній шлюб зареєстрований з 12.07.2016 року та формально існував до 17.02.2022 року, про що винесено рішення про розірвання шлюбу у справі №127/1526/22. Починаючи з травня 2018 року, колишнє подружжя сторін почали проживати окремо, їхнє спілкування мало місце винятково з питань матеріального забезпечення спільної дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач категорично не погоджується з твердженнями, де позивач вказує про те, що на зароблені нею кошти вони придбали спірний автомобіль. Відтак, дане висловлювання позивача підлягає спростуванню, оскільки спірний автомобіль ОСОБА_3 придбав за запозичені ним кошти, що підтверджується розпискою від 11.05.2021 року, згідно якої між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, яким ОСОБА_5 передав у борг ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 40000 грн, а позичальник ОСОБА_3 зобов`язався повернути надану позику в повному обсязі до 30.01.2022 року. Крім того, відповідач ОСОБА_3 придбав його за низькою ціною 35000 грн, оскільки даний автомобіль був учасником ДТП та потребував ремонту. Таку покупку він здійснив, оскільки має дуже багато знайомих, які займаються ремонтом та відновленням автомобілів. Також відповідач особисто доволі добре розуміється на техніці та неодноразово здійснював ремонт транспортних засобів своїм знайомим та друзям. Тож на запозичені кошти відповідач планував купити пошкоджений автомобіль за низькою ціною, за допомогою власних сил та ресурсів здійснити його відновлення та використовувати його в інтересах вже новоствореної сім`ї, з якою він наразі проживає. ОСОБА_3 самотужки ремонтував транспортний засіб, вкладав у нього власні кошти, звертався до своїх компетентних друзів за допомогою у ремонтуванні данного авто та у 2022 році повернув борг, так як 26.01.2022 року відповідач продав зазначений транпортний засіб. Окрім цього, кошти, які були витрачені на купівлю авто, були особистими зобов`язаннями ОСОБА_3 , він особисто зобов`язався їх повернути позичальнику. Купівля спірного авто була здійснена не в інтересах сім`ї, яка фактично розпалася та існувала лише формально. Оскільки ОСОБА_3 придбавав авто не в інтересах сім`ї з позивачем, то він і продав цей автомобіль без її згоди, оскільки її коштів не було вкладено у купівлю даного авто. Також зауважила, що невиправдано висока вартість такого авто, яка зазначена у позовній заяві ОСОБА_2 в розмірі 559270,00 грн не підтверджена жодними належними та допустимими доказами. ОСОБА_3 купував авто у пошкодженому стані, яке було учасником ДТП, відповідно його вартість не може бути еквівалентна тій сумі, яку зазначає позивач. Крім того, у своїй позовній заяві позивач зазначає недостовірну інформацію стосовно того, що автомобіль знаходиться у ОСОБА_3 , оскільки 26.01.2022 році була здійснена його перереєстрація, що підтверджується інформацією РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області від 18.02.2022 року №31/2-Г-21/aз, згідно якої за громадянином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований 12.05.2021 року транспортний засіб "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та перереєстрований 26.01.2022 року на підставі договору купівлі-продажу за громадянкою ОСОБА_6 . Спірне майно автомобіль "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , був придбаний ОСОБА_3 під час окремого проживання із позивачем та фактичного припинення шлюбних відносин та за його особисті грошові кошти, що дає можливість визнати дане майно його особистою приватною власністю. Фактично, починаючи з 2018 року відповідач не проживає разом із позивачем, їхні шлюбні відносини припинились з того часу. У 2018 році ОСОБА_3 створив нову сім`ю та проживав разом із своєю співмешканкою ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . На підтвердження даного факту подано до суду докази спільного проживання із ОСОБА_6 , починаючи з 05.05.2018 року до теперішнього часу, у вигляді довідки від 11.02.2022 року №1 ОСББ "Р.Скалецького 40А", заяви від 11.02.2022 року, акта про тимчасове проживання особи від 11.02.2022 року. Окрім того, у 2018 році ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розпочали пошуки квартири, яку мали намір разом орендувати. Відтак, вони зверталися до Агентства нерухомості "Благоустрій" за допомогою у пошуку орендованого житла. 21.02.2022 року у відповідь на адвокатський запит АН "Благоустрій" підтвердило відомості про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладали із зазначеним агенством нерухомості 20.05.2018 року договір надання послуг по пошуку нерухомого майна для оренди, згідно якого вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 упродовж 25.05-15.06.2018 року здійснювали огляд запропонованих об`єктів та планували спільно орендувати квартири. Однак, все ж таки оселились у належній їй квартирі. Вважає, що факт спільного пошуку квартири для оренди з ОСОБА_7 , тривале проживання з нею з травня 2018 року в одній квартирі, спільне проведення всіх свят та ведення спільного бюджету свідчать про тривалі стосунки, притаманні подружжю. Доказом ще є наявність постанови про притягнення ОСОБА_3 про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства по відношенню до співмешканки ОСОБА_8 . Доказами, які підтверджують наявність припинення сімейних відносин з ОСОБА_9 та фактичне знаходження у сімейних стосунках з ОСОБА_7 є акт про тимчасове проживання без реєстрації, довідка ОСББ "Р.Скалецького 40А", договір з АН "Благоустрій", постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 . За таких обставин спірне авто не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя з ОСОБА_9 . Водночас, позивачем належних та допустимих доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, починаючи з травня 2018 року, не надано, зокрема доказів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї тощо (т.1 а.с.52-58).

18.03.2022 року до суду позивачем ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, за змістом якої вона просила відхилити відзив відповідача та задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. Вважає завідомо неправдивими твердження сторони відповідача про те, що автомобіль, який є предметом спору, був придбаний відповідачем за кошти, отримані ним у борг згідно розписки від 11.05.2021 року від ОСОБА_5 . Розписка не була нотаріально посвідчена. Більш того, кошти відповідач взяв нібито у ОСОБА_5 , та той самий ОСОБА_5 вказаний у акті про підтвердження проживання відповідача на АДРЕСА_1 , коли у його паспорті зазначена інша адреса реєстрації АДРЕСА_2 . Насправді спірний автомобіль купувався саме за заощаджені кошти позивача, отримані нею у якості заробітної плати, соціальної допомоги при народженні дитини та кошти, отримані позивачем від продажу нею її власного автомобіля, придбаного нею ще до реєстрації шлюбу. Ці кошти вона планувала використати на придбання квартири, проте ОСОБА_3 переконав її, щоб вони спочатку купили автомобіль, а як тільки вона знайде необхідну квартиру, то він перепозичить кошти і поверне їй. Проте, він взяв всі її кошти, придбав собі автомобіль, а коли почалась процедура розлучення, то він без її відома та згоди продав автомобіль. Щодо тверджень ОСОБА_3 , що він розрахувався за придбаний автомобіль своїми позиченими коштами, то ці твердження нічим не підтверджені. Про додану до відзиву розписку вона взагалі нічого не знала, та вважає, що ці документи сфабриковані ОСОБА_3 з метою формування доказової бази на власну користь. До позову не надано жодних доказів, які б підтверджували наявність у позикодавця таких коштів (виписки з банку про зняття коштів, виписки з депозитних рахунків тощо). Вважає, що ОСОБА_3 не надано жодних документальних доказів на підтвердження того факту, що саме кошти отримані ним за борговою розпискою, були використані ним на придбання автомобіля, а також останній не надав жодних доказів, що автомобіль придбано ним за його особисті кошти, відтак відповідачем презумпція спільності майна придбаного у шлюбі не спростована. Також зауважила, що у відзиві міститься посилається на те, що відповідач не проживав з позивачем однією сім`єю з 2018 року, проте дані твердження відповідача не відповідають дійсності та спростовуються поданими позивачем доказами, зокрема актом про проживання особи в житловому приміщенні від 11.02.2022 року №4, виданому ОСББ "Павла Тичини 21", згідно якого відповідач ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_3 , з липня 2016 року до січня 2022 року. А також підтверджується довідкою ОСББ "Павла Тичини 21", яка підтверджує, що відповідач проживав з позивачем станом на 10.01.2022 року. Також, даний факт можуть підтвердити свідки. Цими свідками є їхні сусіди, родичі та спільні знайомі, які можуть підтвердити факт його проживання саме з позивачем, а не з ОСОБА_6 , зокрема можуть підтвердити той факт, що саме ОСОБА_3 приймав гостей в їхній квартирі як хазяїн, зокрема в грудні 2021 року та січні 2022 року. Крім того, вони з ОСОБА_3 ходили як сім`я до кумів 03.01.2022 року, а вони до них 07.01.2022 року. Крім того, на підтвердження нею додано скріншоти переписки у Вайбер від 26.12.2021 року, де він називає її його коханою. Також факт проживання позивача та відповідача за однією адресою підтверджується спільними фотографіями, зробленими у період 2018-2022 років, які підтверджують, що вони разом були на всіх святах, їздили разом до родичів позивача і тому подібне. Крім того, на підтвердження факту спільного проживання вона додала фотографії з поїздки в Об`єднані Арабські Емірати у 2021році та фотографії поїздок на відпочинок в Косино у 2020 році та 2019 року. До того ж відповідач перебував у їхньому сімейному чаті у Вайбер до 13.01.2022 року, що вважає підтвердженням того, що вони проживали разом, так як у цьому чаті були батьки позивача, тітка, дядько, кузен, кузина та інші. На підтвердження додані скріншоти з чату. На похороні матері відповідача 01.08.2021 року теж була присутня саме позивач, а не ОСОБА_6 , що підтверджує той факт, що він проживав сім`єю саме з позивачем. Крім того, на похороні його матері були присутні батьки позивача та це знову ж таки підтверджує, що сторони у справі проживали разом та були однією сім`єю. Також нею додається до даної відповіді на відзив два аудіозаписи розмов з ОСОБА_3 , які вважає підтвердженням факту його шахрайських дій з машиною та один аудіозапис розмови позивача з батьком ОСОБА_3 , який підтвердив, що відповідач хотів поспіхом переоформити автомобіль на батька, проте той відмовився. При цьому відповідач погрожував батькові, щоб той ні в якому разі не повідомляв позивачу цих обставин. Крім того, просила звернути увагу на те, що надана відповідачем Довідка ОСББ "Р.Скалецького 40А" від 11.02.2022 року підтверджує лише, що ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 11.02.2022 року, у цій довідці взагалі нічого не зазначається щодо проживання ОСОБА_3 в період з 2018 року по теперішній час. Більш того, у акті, що надав ОСОБА_3 , вказано дві особи з однієї й тієї ж квартири, що вважає недопустимим при складанні таких документів. Окрім того, нею долучається до відповіді на відзив аудіозапис розмови з головою ОСББ "Павла Тичини 21", де та підтверджує позивачу, що відповідач телефонував до неї та вимагав, щоб вона підписала акт про його непроживання у квартирі та погрожував наслідками, проте, вона не погодилась і у телефонній розмові підтвердила той факт, що він фактично проживав з позивачем до січня 2022 року. Також 09.01.2022 року до квартири по АДРЕСА_4 , де проживали сторони у справі, позивач викликала швидку медичну допомогу, яка по приїзді підтвердила, що ОСОБА_3 симулює сердечний приступ. Крім того, і голова ОСББ, і сусіди можуть підтвердити не лише факт їхнього проживання однією сім`єю до січня 2022 року, а й той факт, що у них у грудні 2021 року січні 2022 року неодноразово були сімейні сварки з приводу розлучення та виселення ОСОБА_3 з квартири, і навіть сусіди телефонували до голови ОСББ, а голова ОСББ телефонувала батькові позивача о 5 годині ранку орієнтовно 18.12.2021 року. Зауважила, що розірвання шлюбу було саме ініціативою позивача, ОСОБА_3 не хотів розлучатися та погрожував при цьому, що він подасть на поділ квартири. Виселився ОСОБА_3 з квартири лише 15.01.2022 року. А додана відповідачем до відзиву відповідь АН "Благоустрій" та копія договору про надання послуг по пошуку нерухомого майна для оренди від 20.05.2018 року жодним чином не підтверджує факт проживання відповідача з ОСОБА_10 станом на 12.05.2021 року, тобто станом на момент придбання транспортного засобу. Фактично відповідач своїм відзивом хоче довести факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_10 , проте, ним не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту постійного проживання. Навіть той факт, що він продав автомобіль ОСОБА_6 вже свідчить, що вони не проживали однією сім`єю, і про те, що у них не було спільного бюджету. Причому аудіозапис підтверджує той факт, що відповідач сам же каже, що оформив автомобіль на сторонню особу. Щодо посилання відповідача на постанову Вінницького міського суду від 19.08.2021 року в справі №127/21751/21, позивач вважає, що даний доказ не підтверджує непроживання сторін станом на момент придбання автомобіля (12.05.2021 року), оскільки у постанові чітко вказано, що подія насильство відбулася 22.05.2021 року, тобто вже після придбання автомобіля. Тому, цей доказ не може підтверджувати той факт, що станом на час придбання автомобіля відповідач проживав з ОСОБА_6 , а не з позивачем. Стосовно посилання відповідача на рішення Вінницького міського суду від 17.02.2022 року в справі №127/1526/22 щодо того, що відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позов, у якому зазначено, що він не проживає з позивачем з травня 2018 року, вважає ці твердження відповідача такими, що не заслуговують на увагу, адже судом у справі про розірвання шлюбу не встановлювалися факти непроживання сторін і сторонами не надавалися відповідні докази на підтвердження цих фактів. Суд у рішенні просто виклав пояснення обох сторін щодо розірвання шлюбу. Тобто, факт непроживання з 2018 року на який посилається відповідач, не є встановленим судом. Адже позивачу взагалі нічого не було відомо про наявність відзиву на позов, а дізналася вона про нього лише коли отримала від відповідача відзив на позов у справі про поділ майна подружжя. Позивачу надійшов від ОСОБА_3 лише конверт, у якому був листочок з рекламкою, ніякого відзиву у конверті не було. На підтвердження даної обставини вона додає копію конверту та копію вмісту цього листа. Також зауважила, що у відзиві наявні посилання на те, що спірний автомобіль було придбано у значно пошкодженому і не робочому стані, проте даний факт не підтверджено жодними належними та допустимими доказами. Надані відповідачем скріншоти не вважає допустимими доказами, тому вона просить їх не враховувати при винесенні рішення суду. Крім того, немає жодних доказів які саме пошкодження мав цей автомобіль, адже візуально судячи по фото наявні лише мінімальні пошкодження капоту та бамперу і немає доказів, що ці фото є оригінальними. Крім того, факт значних пошкоджень та потреби у високовартісному ремонті спростовується актом огляду автомобіля, оформленим під час придбання автомобіля, що доданий до позову, у якому лише вказано, що автомобіль "потребує фарбування…наявна корозія". При цьому, як при укладенні договору купівлі автомобіля, так і при укладенні договору продажу автомобіля жодна оцінка дійсної ринкової вартості автомобіля не проводилася, а сума по договору просто зазначалася мінімальна, щоб мінімізувати сплату податків і ця сума взагалі не відповідала дійсній сумі, за яку даний автомобіль купувався. Більше того, як придбання так і ремонт автомобіля здійснювався виключно за кошти позивача, так як ОСОБА_3 фактично власних доходів не мав. При тому, стан, у якому був автомобіль, не має жодного значення для справи, адже вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи. Тому, посилання відповідача на те, що автомобіль було продано за 35000 грн. не заслуговує на увагу, адже при поділі майна у випадку його відчуження без згоди іншого з подружжя, має значення не ціна продажу, а ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Також вказала, що, ОСОБА_3 до суду про встановлення режиму окремого проживання не звертався, тому відповідно до презумпції належності подружжю нажитого майна за час шлюбу, майно, яке є предметом позову, є спільно нажитим майном подружжя (т.1 а.с.111-119).

30.03.2022 року до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшло заперечення на відповідь на відзив, згідно якого просив відмовити у задоволенні даного позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у даному запереченні та відзиві. Зазначив, що ознайомившись з матеріалами відповіді на відзив позивача, вважає її необгрунтованою та такою, що не підтверджується належними та допустимими доказами. Передусім йому зрозуміло, що позивач сама визнає факт того, що "скріншоти не є допустимими доказами", а тому просить не враховувати їх при винесенні рішення суду. На підтвердження своїх численних необгрунтованих доводів про те, що позивач та відповідач нібито спільно проживали за однією адресою, позивач додає до відповіді на відзив скріншоти переписки у Вайбер, скріншоти з чату, тощо. Не беручи до уваги зміст власної відповіді на відзив, усі свої доводи про спільне проживання з відповідачем позивач обґрунтовує саме за допомогою недопустимих доказів, а саме скріншотів, аудіозаписів розмов, тощо. Ці докази відносяться до таких, за якими важко ідентифікувати особу та довести її причетність до реального відтворення чи поширення інформації. Особа, що посилається на такі докази у суді, може редагувати, змінити, чи, іншим чином спотворити зміст інформації, яка зазначена на скриншоті. Також, невизнання скріншоту як доказу пов`язано з неможливістю встановлення його походження та відсутністю офіційного зразка скріншоту, який би свідчив про дотримання форми документа. Однак, окрім надання до суду скриншотів переписок, позивач не забезпечила додаткове підтвердження автентичності авторства (ідентифікації особи, яка здійснювала відповідне листування) та змісту інформації (повідомлень), яка наявна у відповідному листуванні іншими доказами. Тому переписка, яка велась у месенджерах, не може бути достатньо значимим доказом у справі, а тим більше доказом того, що позивач та відповідач проживали за однією адресою та вели спільне господарство. Також посилання позивача на аудіозаписи розмов неможливо визнати належним та допустимим засобом доказування, оскільки аудіозаписи в якості електронних доказів також мають ряд недоліків, пов`язаних з труднощами доказування. У даному випадку позивач жодним чином не доводить факту належності голосу, зафіксованого на пристрої запису, конкретній особі, якій належить такий голос. Здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до прояву особистого характеру, що охороняється, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи. Проте, позивачем не надано суду доказів попередження та отримання згоди відповідача, батька відповідача та голови ОСББ "Павла Тичини 21" на здійснення запису розмови, як не надано і будь-яких інших доказів наявності у неї законних підстав втручання у приватне спілкування особи та здійснення звукозапису розмов. Вважає надані позивачем звукозаписи розмов недопустимим доказом, як такий, що отриманий з порушенням прав і свобод людини і громадянина, гарантованих Конституцією України. Доводи позивача про те, що спірний автомобіль було придбано за її особисті кошти також підлягають спростуванню, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі. Позивач не надає до суду жодних документальних доказів того, що її нібито заощаджені кошти із заробітної плати, соціальної допомоги та кошти від продажу авто були використані нею саме на придбання автомобіля Volkwagen Passat, 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Більш того, необгрунтованими вважає твердження ОСОБА_2 про те, що ремонт автомобіля також здійснювала вона, оскільки жодних доказів, які б підтверджували купівлю деталей позивачем, сплату послуг за ремонт автомобіля тощо, позивач до суду не подає. Однак, на противагу цьому, він зазначав раніше про те, що як і купівлю, так і ремонт спірного автомобіля відповідач здійснював самостійно, так як має досвід роботи у галузі ремонту транспортних засобів. Також, позивачем до відповіді надано копію довідки №1 від 14.03.2022 року, з якої вбачається, що відповідач станом на 10.01.2022 року проживав разом з позивачем, але ця інформація не може бути доказом їхнього спільного подружнього життя, а може свідчити про те, що 10.01.2022 року він приходив за цією адресою і його міг хтось бачити, але не про факт його проживання однією сім`єю з позивачем. Також відповідач наголосив, що у сторін в справі є спільна дочка, яку він дуже любить та постійно нею опікується, доглядає за нею і навіть після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем постійно навідував її за місцем проживання позивача, доглядав за нею, коли ОСОБА_2 не було вдома. Дані факти та обставини свідчать лише про те, що відповідач люблячий та відповідальний батько. Крім того, він має сина від першого шлюбу і той факт, що позивач подорожувала з його сином до ОСОБА_11 свідчить про те, що він усіма своїми силами та використовуючи усі свої можливості завжди намагався підтримувати гарні відносини зі своїми колишніми дружинами та дітьми, завжди намагався забезпечувати своїм дітям гарні умови життя та відпочинку, а у даному випадку переконаний, що позивач спотворює дані обставини та виставляє їх у якомусь незрозумілому світлі. Однак, факт спільної поїздки дітей відповідача з позивачем свідчить лише про те, що він як люблячий батько доклав усіх можливих зусиль для того, щоб його діти мали можливість подорожувати, а позивач просто супроводжувала їх. Спільні фотографії з позивачем у свою чергу також свідчать про те, що відповідач з повагою відносився до неї навіть після припинення між ними фактичних шлюбних відносин і ходив в гості до спільних друзів та мав зайву можливість спілкуватися зі своєю донькою та друзями. З наданих позивачем фотографій неможливо побачити, що між сторонами є теплі почуття, які мають бути притаманні подружжю, вони виглядають як добрі приятелі, якими і мають бути всі свідомі батьки навіть після розлучення, щоб їхні спільні діти не відчували дискомфорту від розлучення батьків і щоб такі події не несли для дітей негативних наслідків для всього їхнього подальшого життя (т.1 а.с.177-182).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 23.06.2022 року за клопотанням представника позивача витребувано з ТСЦ МВС №0541 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Вінницькій області копії договорів купівлі-продажу, комісії, актів огляду, рішень про реєстрацію права власності тощо, на підставі яких було здійснено перереєстрацію права власності відповідача ОСОБА_3 на іншу особу щодо автомобіля "Volkswagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; а також інформаційні відомості про усі транспортні засоби, які були зареєстровані за позивачем ОСОБА_2 за період з 01.01.2012 року до теперішнього часу.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 25.07.2022 року за клопотанням представника позивача витребувано з ТСЦ МВС №0546 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС у Вінницькій області (м.Вінниця, вул. Брацлавська, 85) копії договорів купівлі-продажу, комісії, актів огляду, рішень про реєстрацію права власності тощо, на підставі яких було здійснено перереєстрацію права власності відповідача ОСОБА_3 на іншу особу щодо автомобіля "Volkswagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 15.11.2022 року за клопотанням представника позивача зупинено провадження та призначено у даній справі автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно- криміналістичного центру МВС України.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 09.03.2023 року поновлено провадження у даній справі за наслідком надходження до суду висновку експерта від 14.02.2023 року №СЕ-19/102-23/2952-АВ за результатами призначеної у даній справі судової автотоварознавчої експертизи.

04.04.2023 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Зубань О.О. подав до суду заяву про збільшення позовних вимог в частині збільшення грошової компенсаціі 1/2 частини ринкової вартості спірного автомобіля, яку просив стягнути з відповідача на користь позивача в сумі 358920 грн (т.1 а.с.209-211).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 24.05.2023 року задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання для допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Зубань О.О. підтримав попередньо збільшені позовні вимоги та просив їх задоволити, посилаючи на обгрунтування викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Пояснив, що з 12.07.2016 року до 17.02.2022 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, під час проживання в якому у них народилася неповнолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ними було придбано автомобіль "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . Крім того, до реєстрації шлюбу з відповідачем у власності позивача перебував ще інший автомобіль. Після того, як сторони дійшли того, що вони будуть розлучатися, позивач запропонувала відповідачу добровільно сплатити їй компенсацію в розмірі половини вартості спірного автомобіля. Проте, відповідач відмовився від даної пропозиції, у зв`язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Судом було в порядку забезпечення позову було накладено арешт на зазначений автомобіль та відразу після його накладення відповідач здійснив перереєстрацію автомобіля на ОСОБА_17 . Проте позивач згоду на відчуження даного автомобіля не надавала, жодних коштів від його продажу не отримувала. Зауважив, що режим окремого проживання до розірвання шлюбу між сторонами у справі не встановлювався. Перебуваючи ще у шлюбі, відповідач із заявою до позивача про надання нею згоди на укладення ним договору кредиту чи позики не звертався. ОСОБА_2 вперше про цю позику дізналася лише коли отримала відзив на позовну заяву і вважає її сфабрикованою відповідачем з метою виведення цього майна з поділу. Просив суд не досліджувати та не піддавати правовій оцінці надані позивачем докази у виді фотознімків, скриншотів з інформацією та аудіозаписів на CD-R диску.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Геращенко Т.В. за викликом в судове засідання не з`явилися, поважних причин своєї неявки до суду не повідомили, що у відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України передбачає підстави розгляду справи за їх відсутності.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що позивач ОСОБА_2 є його рідною донькою, а відповідач ОСОБА_3 колишнім зятем. Вказав, що наприкінці січня 2015 року відповідач звільнився з місць позбавлення волі та у травні 2015 року почав зустрічатися з його донькою. На той момент та до кінця лютого 2017 року відповідач відбував виправні роботи, проте ніхто з рідних позивача про ці обставини не знав, так як позивачем їм було повідомлено, що він є приватним підприємцем. Спочатку відносин сторін у справі відповідач взагалі нічого не мав, окрім власного одягу, а у позивача на той момент вже була квартира, яку їй придбали батьки, власний автомобіль, деякі особисті збереження, які вона хотіла витратити на більшу квартиру та вона працювала IT-спеціалістом, де отримувала гарну заробітну плату. Вказав, що з період з травня до червня 2015 року сторони у справі проживали разом в квартирі позивача у АДРЕСА_4 . Дані обставини йому відомі, оскільки він з дружиною часто до них туди ходили, або навпаки сторони у справі ходили в гості до них на святкування всіх днів народження, так як у нього з дружиною більша квартира. Коли у сторін в спраі народилася донька та згодом почала ходити до дитячого садочку, то її туди почали зранку відвозити ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 , а ввечері вже він, свідок, або його дружина звідти її забирали до себе додому, а потім відповідач приїздив до них і забирав доньку. Зауважив, що спочатку у позивача був один автомобіль "Mercedes Vito", згодом відповідач вмовив позивача придбати на її кошти ще один автомобіль "Audi", на якому він власне і їздив. Потім сторони його продали і купили вже автомобіль "Volkswagen B6" та вже годом вони продали і це авто та автомобіль, який мала позивач до реєстрації шлюбу, та у травні 2021 року придбали автомобіль "Volksvagen Passat", 2015 року випуску. Його донька має право на керування автомобілем, проте самостійно не водить транспортний засіб. Жодних сумнівів, що сторони не живуть разом, у нього взагалі не виникало, так як вони спільно їздили відпочивати за кордон та по Україні, разом у липні одного року приїздили в гості до його сестри в м.Хмельницький, де залишилися на ночівлю, а на наступний день вже разом з ним та його дружиною вирушили на спірному авто до дому. Також коли матір відповідача була при смерті, тоді до неї приїздила на кілька тижнів її сестра з Республіки Казахстан, яка на два дні зупинялася у сторін в їхній квартирі. А після того, як вона поїхала додому, за кілька днів померла матір відповідача, тоді вони всі разом їздили на її поховання. Зазначив, що він жодного разу не бачив відповідача та ОСОБА_17 разом, про неї він дізнався від ОСОБА_3 09.01.2022 року під час телефонної розмови та вже 12.01.2022 року він поставив відповідачу умову, щоб той до 15 січня виїхав з квартири разом із своїми речами. Після того відповідач залишив квартиру позивача.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він є рідним братом позивача ОСОБА_2 . Повідомив, що сторони у справі з моменту їх одруження та до січня 2022 року проживали разом в однокімнатній квартирі у АДРЕСА_4 . Він до них заходив у гості, проте це було не часто, десь один раз у два-три місяці. Останній раз він бачив відповідача у тій квартирі десь за тиждень до того, як сторони у справі розлучилися. ОСОБА_3 виселився з цієї квартири після того, як батьки позивача провели з ним відповідну бесіду. Зазначив, що 07.12.2021 року було день народження доньки позивача та відповідача і вони всі разом його святкували у їхніх батьків, також там був присутній батько відповідача, який після святкування залишився там заночувати. Потім 15 грудня у нього, свідка, було день народження та 17 грудня у його батька, після чого вони вирішили об`єднати святкування в одне і провести його у нього. На даному святкуванні також були присутні сторони у справі, й майже на усі сімейні святкування вони з`являлися разом. Також влітку 2021 року сторони у справі разом з дитиною та друзями їздили на відпочинок на річці Дністер. Того ж року позивач разом із спільною дитиною сторін та сином відповідача від першого шлюбу їздили на відпочинок за кордон. ОСОБА_2 весь цей період часу проживання з відповідачем працювала в ІТ-компанії та стабільно отримувала хорошу заробітну плату, а де працював відповідач йому невідомо. На момент одруження позивача з відповідачем у його сестри був власний автомобіль "Mercedes Vito" та після цього вже у них в шлюбі було придбано два автомобіля.

Свідок ОСОБА_15 пояснила суду, що проживає на одному поверсі будинку у тому ж тамбурі, що й позивач ОСОБА_2 , тому бачила, що з 2016 року до січня 2022 року сторони у справі проживали разом. В гості до них ніколи не ходила, а більше зустрічала їх у під`їзді чи на вулиці. З вересня 2021 року, коли відводила дитину до школи, то постійно зранку бачила їх разом, як вони виходили з квартири та їхали в одному автомобілі. З грудня 2021 року часто чула через стіну в її квартирі, як сторони у справі між собою сварилися. Також у січні 2022 року вона чула як позивач з відповідачем дуже довго сварилися, тоді зранку вона вирішила зателефонувати до голови ОСББ, щоб та перевірила, що у них там робиться. Зауважила, що вказаний період часу постійно бачила сторін у справі в даній квартирі, ніхто нікуди не виїздив.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що позивач є її подругою та вона знає її ще з 2000 року, коли вони разом навчалися в ініверситеті. Із сім`єю сторін у справі вона знайома ще з 2016 року, коли у тих ще тільки починали зароджуватися якісь стосунки. Їй відомо, що позивач з відповідачем разом проживали в однокімнатній квартирі ОСОБА_2 до середини січня 2022 року. Вони дружили сім`ями і часто ходили один до одного в гості, востаннє в квартирі позивача вона була наприкінці грудня 2021 року, де бачила відповідача. Крім того, вказала, що позивач та відповідач неодноразово їздили разом відпочивати та одного разу вони планували їхати разом відпочивати за кордон, але у ОСОБА_3 чомусь не вийшло, тому ОСОБА_2 поїхала відпочивати за кордон з їхньою спільною донькою та сином відповідача від першого шлюбу. Зауважила, що позивач весь цей період часу працювала та мала гарну заробітну плату, а щодо відповідача їй відомо, що він спочатку працював на якійсь фірмі, де розвозив хліб, а потім почав працювати на СТО. Знає також, що позивач завжди допомагала відповідачу фінансово, аби той міг розпочати свій бізнес.

Допит свідка ОСОБА_16 представником позивача ОСОБА_1 визначено недоцільним.

Заслухавши пояснення представника позивача та свідків, вивчивши доводи сторони позивача, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, та доводи сторони відповідача, викладені у відзиві та запереченні на відповідь на відзив, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т.1 а.с.12) сторони у справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.13) та рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17.02.2022 року в справі №127/1526/22 (т.1 а.с.59) вбачається, що сторони в справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 12.07.2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №1416, який було розірвано вказаним рішенням суду, що за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень набуло законної сили 22.03.2022 року.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (т.1 а.с.14-15) відповідач ОСОБА_3 вказаний власником автомобіля "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1968 куб.см, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_1 ; дата реєстрації 12.05.2021 року.

Згідно повідомлення ТОВ "Незалежна судова експертиза і оцінка" від 20.01.2022 року (т.1 а.с.16) на адвокатський запит, середня ринкова вартість колісного транспортного засобу "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, робочий об`єм двигуна 1968 куб.см, вид палива дизель, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 20.01.2022 року складає 559270 грн; вартість визначена за інформацією Довідника "Бюлетень автотоварознавця" №120, 2021 рік.

Згідно відповіді ТСЦ МВС №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області від 18.02.2022 року за №31/2-Г-21/аз та №31/2-Г-22/аз (т.1 а.с.62, 67) на адвокатський запит, за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований 12.05.2021 року транспортний засіб марки "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , у ТСЦ №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області та перереєстрований 26.01.2022 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеному у ТСЦ, на громадянку ОСОБА_6 .

Згідно копії договору купівлі-продажу транспортного засобу від 12.05.2021 року №7594/21/5820 (т.1 а.с.63), укладеного між ФОП ОСОБА_18 та ОСОБА_3 останній придбав у власність автомобіль "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 ; за домовленістю сторін правочину ціна транспортного засобу складає 35000 грн.

Відповідно до копії акту технічного стану транспортного засобу від 12.05.2021 року (т.1 а.с.63) щодо автомобіля "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_5 станом на вказану дату його відчуження з визначеного його загального стану та переліку дефектів міститься вказівка потреби фарбування та наявність корозії.

З копії публікації інтернет-сайту "auto.RIA" щодо спірного автомобіля "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_5 , вбачається пропозиція його продажу, зокрема, станом на 21.04.2021 року за ціною 9400 доларів США (т.1 а.с.68-75).

Згідно копії розписки від 11.05.2021 року (т.1 а.с.76) ОСОБА_3 отримав у позику від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 40000 грн із зобов`язанням їх повернення до 30.01.2022 року та сплатою відсотків в розмірі 15% за весь час прострочення. Вказані грошові кошти повернуті ОСОБА_3 позичальнику ОСОБА_5 згідно розписки останнього від 26.01.2022 року (т.1 а.с.77).

З копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 01.02.2022 року (т.1 а.с.101-104) вбачається, що позивач ОСОБА_2 за період з І кварталу 2012 року до ІІІ кварталу 2021 року регулярно отримувала численні доходи з ТОВ "АРІСЕНТ УКРАЇНА", ТОВ "ЯНГАР", ТОВ "ВІН ІНТЕРАКТИВ", Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради, ТОВ "ЕСТАУНД КОММЕРС".

Відповідно до довідки ОСББ "Павла Тичини 21" від 14.03.2022 року №1 (т.1 а.с.123), у житловому приміщенні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 10.01.2022 року до складу сім`ї (зареєстрованих) входять: власник ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який не зареєстрований і не проживає, донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована і проживає, зять ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та онучка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які не зареєстровані, але проживають.

У відповідності до копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 21.02.2022 року вбачається, що відповідач ОСОБА_3 за період 2018-2021 років отримувала дохід з ТОВ "Бердичівський хлібозавод" в розмірі 60425,26 грн за 4 квартал 201 року та в розмірі 45157,42 грн за 1 квартал 2019 року; за обліковими даними Пенсійного фонду України наявна інформація також про отриманий ОСОБА_3 дохід за перші вісім місяців 2015 року в загальній сумі 8763 грн (т.1 а.с.209).

Згідно повідомлення ТСЦ МВС №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області від 11.07.2022 року за №31/2-0541-1553 (т.1 а.с.224) транспортний засіб "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, перебував у власності громадянина ОСОБА_3 в період часу з 12.05.2021 року до 26.01.2022 року та 26.01.2022 року у ТСЦ №0541 РСЦ ГСЦ МВС у Вінницькій області проводилась перереєстрація на нового власника. За ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зареєстрований транспортний засіб "Mercedes-Benz Vito 108 D", 2002 року випуску, який перебував у її власності в період часу з 17.12.2015 року до 01.06.2021 року.

Згідно копії договору купівлі-продажу транспортного засобу від 26.01.2022 року (т.1 а.с.239,243-244), укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 остання придбала у власність автомобіль "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 ; за домовленістю сторін правочину ціна транспортного засобу складає 49000 грн.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи від 14.02.2023 року №СЕ-19/102-23/2952-АВ (т.2 а.с.45-51) середня ринкова вартість станом на день проведення еспертизи, а саме 14.02.2023 року автомобіля, подібного за своїми якісними та технічними характеристиками автомобілю марки "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_5 , тип кузова універсал легковий, об`єм двигуна 1968 куб. см., тип палива дизель, рівень екологічних норм Euro 6, становила 717840 грн.

Вказані докази суд приймає до уваги, визнаючи їх належними та допустимим, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, не суперечать доводам позивача та ніким обгрунтовано не оскаржується порядок їх отримання та представлення суду, зазначене вище експертне дослідження є мотивованим та виконано повноважним експертом.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.2 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року в справі №372/504/17.

Суд визнає грунтовними доводи позивача ОСОБА_2 стосовно її перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 на час укладення останнім 12.05.2021 року договору купівлі-продажу спірного автомобіля "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, що документально підтверджено вказаними вище доказами та не спростовано стороною відповідача.

Разом з тим, суд визнає недопустимими доказами акти від 11.02.2022 року №04 та №05 (т.1 а.с.121,122), що складені групою фізичних осіб, оскільки встановлення відомих їм обставин, що мають значення для справи законом передбачено у спосіб надання відповідною особою особистих пояснень в судовому засіданні, які суд сприймає безпосередньо.

Суд визнає неналежним доказом копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_19 від 03.11.2021 року щодо їх згоди на поїздку за кордон Україи їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_20 у супроводі ОСОБА_2 (т.1 а.с.126) та пов`язаних з цією подією документів (т.1 а.с.127-128), оскільки ці обставини заздалегідь не охоплюються підставами сімейних обов`язків позивача ОСОБА_2 щодо жодної з вказаних у заяві осіб, в тому числі стосовно її сімейних стосунків з ОСОБА_3 .

Також судом за клопотанням представника позивача не досліджуються додані до відповіді на відзив копії відео-, аудіозаписів та фотознімків представлених на СD-R диску, роздруковані з месседжера скріншоти повідомлень та фотознімки (а.с.135,137-165), відтак ним не надається правової оцінки у даній справі.

При цьому, судом визнається необгрунтованими твердження відповідача ОСОБА_3 стосовно придбання ним даного автомобіля після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем ОСОБА_2 та створення ним у 2018 році нової сім`ї із співмешканкою ОСОБА_10 , так як безпосередньо рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.02.2022 року в справі №127/1526/22 не встановлено обставини того, що подружжя сторін у даній справі не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства з травня 2018 року, оскількі такі відомості наведені в описовій частині судового рішення щодо викладення відзиву відповідача ОСОБА_3 та не містяться у його мотивувальній частині.

При цьому суд визнає неналежним доказом додану до відзиву копію довіки ОСББ "Р.Скалецького 40А" від 11.02.2022 року (т.1 а.с.78) оскільки відомості щодо проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , вказані суто станом на 11.02.2022 року, власне про що у заяві про її видачу зазначено власником житла ОСОБА_21 (т.1 а.с.79), у тому числі з вказівкою "інше" щодо ОСОБА_3 стосовно останньої, на відміну від дійсних членів її сім`ї: дочки ОСОБА_6 та онуки ОСОБА_22 .

Копію акта про тимчасове проживання особи без реєстрації місця проживання від 11.02.2022 року (т.1 а.с.80) суд визнає недопустимим доказом, так як його складено групою фізичних осіб, але встановлення відомих їм обставин, що мають значення для справи законом передбачено у спосіб надання відповідною особою особистих пояснень в судовому засіданні, які суд сприймає безпосередньо.

Суд визнає неналежним доказом додану до відзиву копію договору надання послуг по пошуку нерухомого майна для оренди від 20.05.2018 року, укладеного між ТОВ "Благоустрій-АН" та ОСОБА_3 і ОСОБА_6 , оскільки вказівка вказаних фізичних осіб обидвох фізичих осіб стороною даного правочину "Клієнт" нівелює розмежування за змістом п.1.1. розділу 1 цього договору повноважень "Клієнт" та особи, яка перебуває з ним у сімейних відносинах, перерахованих у ч.1,2 ст.2 СК України, до переліку яких законом включено подружжя. При цьому, з огляду на запропоновані у розділі 5 даного правочину у якості оренди саме житлові приміщення, можливість реалізації вказаними сторонами договору права фізичної особи мати кілька місць проживання, яке передбачене ч.6 ст.29 ЦК України, заздалегідь не виключається.

Також суд не приймає до уваги копію постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 19.08.2021 року в справі №127/21751/21 (т.1 а.с.84) оскільки дана справа не належить до передбаченого ч.4 ст.82 ЦПК України виключного переліку справ, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, у яких обставини не доказуються при розгляді цивільної справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також дана цивільна справа згідно принципу диспозитивності в межах заявлених позовних вимог не становить спору про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у вказаній справі про адміністравне правопорушення, яка за набранням законної сили, була б обов`язковою для суду, що згідно вимог ч.6 ст.82 ЦПК України, визначено лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто наданими стороною відповідача доказами не доведено не лише обставини того, що ОСОБА_3 постійно проживав разом з іншою жінкою після вказаного ним періоду часу припинення сімейних стосунків з позивачем ОСОБА_2 , а й не підтверджено ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, яку за його твердженнями він створив разом із ОСОБА_6 у 2018 році, так як сам по собі факт перебування останніх у близьких стосунках не може свідчити про те, що вони проживали в зазначений період однією сім`єю.

При цьому, вказані твердження відповідача спростовуються показаннями в судовому засіданні свідків про те, що саме сторони у даній справі з 2016 року до січня 2022 року проживали разом, виховували спільну дитину, спільно використовували індивідуальний транспорний засіб, обидвоє брали участь у святкових заходах та під час похорону близьких родичів своїх родин.

Більш того, згідно положень ст.25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

У відповідності до положень ч.1,2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок смерті одного з подружжя або оголошення його померлим, а також шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Як встановлено судом, шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 припинений 22.03.2022 року у день набрання законної сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.02.2022 року про його розірвання.

Таким чином, з визначених положеннями ст.25 СК України застережень до вказаної дати 22.03.2022 у відповідача ОСОБА_3 не існувало права на повторний шлюб, й відповідно юридичного права на проживання однією сім`єю з іншою жінкою без реєстрації шлюбу.

Подібний правовий висновок стосовно того, що перебування особи в зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання цієї особи однією сім`єю без реєстрації шлюбу, викладено у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року в справі №244/4801/13-ц.

Згідно із ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У відповідності до ч.1-5 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Згідно ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

У відповідності до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2,3 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положеннями ч.2-4 ст.65 СК України встановлено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя; дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно вимог ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Так, отримані 11.05.2021 року за ствердженням сторони відповідача у позику ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 40000 грн, з яких 35000 грн були витрачені останнім на придбання спірного автомобіля, заздалегідь не належать до визначеного законом переліку об`єктів особистої приватної власності подружжя.

Разом з тим, відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів стосовно надання позивачем ОСОБА_2 письмової згоди на вчинення відповідачем ОСОБА_3 правочинів під час їхнього шлюбу щодо вказаного договору позики та договору з купівлі спірного автомобіля, а також у подальшому надання нею письмової згоди на його відчуження.

При цьому судом враховується, що вказана відповідачем мета отримання ним грошових коштів у позику не становило потреби придбання предметів першої необхідності або індивідувльного використання, а позичена сума коштів в розмірі 40000 грн багатократно перевищує встановлений законом на момент його вчинення прожитковий мінімум працездатних осіб, значення якого в розмірі 2270 грн за належного оприлюднення цих відомостей у офіційних друкованих виданнях є загальновідомим, тому цей правочин вочевидь виходить за межі дрібнопобутового, а відтак потребував відповідного письмового дозволу іншого подружжя.

Також письмового дозволу ОСОБА_2 потребували для їх вчинення ОСОБА_3 договори купівлі-продажу від 12.05.2021 року та від 26.01.2022 року щодо придбання спірного автомобіля "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, під час шлюбу сторін та стосовно відчуження надалі даного транспортного засобу.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 30.01.2029 року в справі №158/2229/16-ц, зазначено, що оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами.

Таким чином, за сукупним аналізом наведених доказів, суд приходить до висновку, що автомобіль "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , так як був останнім придбаний в інтересах їхньої сім`ї, оскільки протилежного за власних заперечень цих обставин стороною відповідача згідно власного процесуального обов`язку спростування визначеної законом презупції спільності майна подружжя, а надто цінного майна, у встановленому порядку не доведено.

Відповідно до вимог ст.70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до змісту пунктів 22, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угоди (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Суд визнає необгрунтованими твердження сторони відповідача про те, що придбаний із пошкодженнями спірний автомобіль був відремонтований особистими зусиллями ОСОБА_3 та за його власні кошти, оскільки належних та допустимих доказів цих обставин, у тому числі щодо наявності у нього як необхідних особистих коштів, так й щодо придбання за них потрібних для його ремонту запасних частин, витратних матеріалів, а також обсягу виконаних ремонтних робіт суду не представлено. При цьому, вказана ціна продажу спірного автомобіля "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, за договором щодо його відчуження від 26.01.2022 року в сумі 49000 грн не становить істотного збільшення у співставленні з ціною 35000 грн згідно договору щодо його придбання від 12.05.2021 року, що є цілком відповідним усуненню встановленого на момент його купівлі переліку дефектів, а саме потреби фарбування та усунення корозії.

При цьому, суд вважає належно підтвердженою представленим стороною позивача висновком експерта щодо вартості аналогічного транспортного засобу дійсну вартість спірного автомобіля в розмірі 717840 грн саме на час розгляду по суті даної справи, спростувань обставин чого будь-якими іншими належними та допустимими доказами стороною відповідача також не здійснено.

Згідно правового висновку, що міститься у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року в справі №755/20923/14-ц при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року в справі №755/20923/14-ц, стосовно того, що при укладенні одним із подружжя правочину щодо їх спільного майна згода іншого з подружжя презюмується.

При цьому, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна, оскільки відсутні правові підстави для витребування спірних автомобілів у їх добросовісних набувачів.

З наведеного вище, суд дійшов остаточного висновку, що спірний автомобіль був набутий сторонами у справі під час їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим підлягає поділу між сторонами, виходячи з загальних правил рівності часток подружжя в спільному майні та не заявлення позивачем до відшкодування відповідаче збільшеної частки з підстав перебування на її утриманні неповнолітньої дитини. Також урахуванням того, що автомобіль перебуває у фактичному користуванні іншої особи ОСОБА_6 , право власності на яку було перереєстровано відповідачем без згоди позивача, поділ майна слід здійснити шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 1/2 частини його ринкової вартості в розмірі 358920 грн (717840 грн / 2), виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При цьому судом враховується правовий висновок, що викладений у постанові Верховного Суду від 08.07.2020 року в справі №344/1770/14-ц, стосовно того, що положення ч.5 ст.71 СК України щодо можливості присудження одному з подружжя грошової компенсації за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду підлягають застосуванню, коли таку суму вносить позивач і лише у разі, якщо майно виділяється йому, що є відмінним від предмету даного цивільного спору, вимоги якого також не суперечать постанові Верховного Суду від 08.02.2022 року в справі №209/3085/20.

З урахуванням постановлення рішення в інтересах позивача стягненню на її користь з відповідача підлягає сума сплаченого та документально підтвердженого судового збору в розмірі 4085,40 грн (т.1 а.с.6,22, т.2 а.с.212) згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення в частині вимог позивача про відшкодування витрат за надану правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, підлягає врахуванню, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 року в справі 820/479/18.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано копію ордеру серії АВ №1026584 від 26.01.2022 року (а.с.29) та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи від 21.01.2022 року (а.с.5), де зазначено вид судових витрат та загальної суми, що була понесена.

Однак, стороною позивача не надано належних та допустимих доказів підтвердження сплати позивачем заявлених витрат за надання їй правничої допомоги адвокатом в сумі 12000 грн, зокрема, не надано жодних квитанції, платіжного доручення з відміткою банку чи будь-якого іншого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи відсутність документального підтвердження сплати позивачем гонорару чи інших витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про відсутність в даному випадку підстав їх компенсації позивачеві.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 4, 5, 10, 13, 19, 23, 27, 76, 82, 89, 141, 142, 259, 263, 264, 354-356 ЦПК України, ст. 25, 36, 57, 60, 61, 65, 68, 69, 70 СК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 автомобіль "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , ринковою вартістю 717840 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , мешканки АДРЕСА_3 ) грошову компенсацію її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль "Volksvagen Passat", 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 1/2 частини його ринкової вартості, а саме 358920 (триста п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять) гривень, а також судові витрати із сплати судового збору в сумі 4085 (чотири тисячі вісімдесят п`ять) гривень 40 копійок.

Рішення суду набуває законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Повне судове рішення складено 09.10.2023 року.

Суддя Вернік В.М.