Справа № 214/6638/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 жовтня 2023 року Саксаганським районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

розглянувши в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення,

встановив:

позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача АТ «Українська залізниця» та просить суд стягнути з відповідача на свою користь 5 641,00 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, посилаючись на її виплату в неповному обсязі. В обґрунтування вимог зазначено, що з 25.10.1993 вона працює на підприємстві відповідача на різних посадах, з 01.06.2013 працює секретарем. За період з 2017-2021 р.р. вона перебувала у щорічних відпустках та користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення. З врахуванням розміру мінімальної заробітної плати за 2017-2021 р.р. та розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, встановленого п. 3.1.5 Колективного договору «Вагонне депо Мудрьона», за період з 23.06.2017 по 07.07.2017 вона фактично отримала 2 105,00 грн., недоплата склала 1 095,00 грн.; з 10.06.2018 по 29.06.2018 отримала 2 301,25 грн., недоплачена сума 1 421,75 грн.; з 13.08.2019 по 30.08.2019 отримала 2 508,75 грн., недоплата склала 1 664,25 грн., та з 07.06.2021 по 22.06.2021 отримала 4 540,00 грн., недоплата склала 1 460,00 грн. Таким чином загальна сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення становить 5 641,00 грн. Головою профспілки їй було повідомлено, що в обґрунтування відмови виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в повному розмірі, керівник підприємства посилався на спільну Постанову керівництва регіональної філії «Придніпровська залізниця» і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровської залізниці № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017, якою постановлено застосувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величину 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом. Не погоджується з вказаним рішенням, оскільки пунктом 3.1.5 Колективного договору на 2011-2012 роки встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а згідно з п. 1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо. Вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна Постанова керівництва, яка погіршує становище працівників, а п. 3.1.5 Колективного договору, тому оскільки відповідачем безпідставно відмовлено у відшкодуванні йому недоплаченої суми матеріальної допомоги, просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 29 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін.

29 вересня 2023 року відповідач подав до суду відзив, з якого вбачається, що відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що вважає зазначений спір таким, що виник з виконання умов колективного договору, угоди або окремих їх положень, тому повинен вирішуватись в іншому порядку, тобто такий спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, посилаючись на те, що пунктом 3.1.15. Колективного договору, укладеного між адміністрацією та первинною профспілковою організацією, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 % відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Зокрема, у пункті 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України визначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Закон не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, вимога щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі не менше мінімальної заробітної плати не відповідає вимогам п.п. 3, 5розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року і невнесення до теперішнього часу відповідних змін до колективного договору не надає права вимагати виплати, які суперечать Закону України. Також, представник відповідача зазначив, що при вирішення вказаного спору суд має керуватись актуальними правовими висновками, що викладені в постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі №200/9195/19-а. Також, вказував, що стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 2500 грн. є неспівмірним із складністю справи, оскільки вказана категорія справи не потребує значного часу на виконання адвокатом робіт по її підготовці, так як адвокат має достатній професійний рівень та досвід адвокатської діяльності.

Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 з 25.10.1993 працює на підприємстві Відповідача у структурному підрозділі «Вагонне депо Мудрьона» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на різних посадах, з 01.06.25013 працює секретарем, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 15-18).

У періоди з 23.06.2017 по 07.07.2017, з 10.06.2018 по 29.06.2018, з 13.08.2019 по 30.08.2019 та з 07.06.2021 по 22.06.2021 позивачу надавались щорічні тарифні відпустки.

Відповідно наданих суду розрахункових листів позивачу була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення: за 2017 рік виплачено 2 105,00 грн., за 2018 рік 2 301,25 грн., за 2019 рік 2 508,75 грн., за 2021 рік 4540,00 грн. (а.с. 19-23)

Пунктом 3.1.15 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом відеокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» ДП Придніпровська залізниця на 2015-2016 роки, встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини, незалежно від періоду її надання, виплачувати за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 % тарифної ставки чи посадового окладу, які склались на початок року по професії, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с. 24-28).

Згідно з п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників вагонного депо Мудрьона вносяться протягом строку його дії до узгоджувальної комісії і при погодженні сторін затверджуються на спільному засіданні адміністрації і профспілкового комітету вагонне депо Мудрьона, а всі інші на конференції трудового колектив (а.с. 24-28).

Згідно Витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету первинної профспілкової організації СП «Вагонне депо Мудрьона» № Пр.-10 від 18 січня 2017 року, продовжено термін дії колективного договору структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» РФ Придніпровська залізниця між адміністрацією та трудовим колективом працівників депо у 2017 році поки сторони не укладуть або не переглянуть чинний колективний договір (а.с. 29).

Відповідно до Спільної постанови СП «Вагонне депо Мудрьона» та ППО ВСП «Вагонне депо Мудрьона» від 14 квітня 2017 року № 368 застосовано з 01 квітня 2017 року у діючому колективному договору СП «Вагонне депо Мудрьоена» замість величини мінімальна заробітна плата розраховувати величину125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с.30).

Згідно Витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету первинної профспілкової організації СП «Вагонне депо Мудрьона» № Пр.-22 від 05 січня 2018 року, продовжено здійснювати виконання зобов`язань діючого колективного договору структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» РФ Придніпровська залізниця між адміністрацією та трудовим колективом працівників депо у 2018 році до укладання колективного договору ПАТ Укрзалізниця (а.с.31).

Згідно Витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету первинної профспілкової організації СП «Вагонне депо Мудрьона» № Пр.-34 від 02 січня 2019 року, продовжено здійснювати виконання зобов`язань діючого колективного договору структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» РФ Придніпровська залізниця між адміністрацією та трудовим колективом працівників депо у 2019 році до укладання колективного договору АТ Укрзалізниця(а.с.32).

Згідно Витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету первинної профспілкової організації СП «Вагонне депо Мудрьона» № Пр.-46 від 11 січня 2020 року, продовжено здійснювати виконання зобов`язань діючого колективного договору структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» регіональної філії Придніпровська залізниця між адміністрацією та трудовим колективом працівників депо на 2020 рік до укладання колективного договору АТ Укрзалізниця(а.с.33).

Згідно Витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету первинної профспілкової організації СП «Вагонне депо Мудрьона» № Пр.-58 від 29 грудня 2020 року, продовжено здійснювати виконання зобов`язань діючого колективного договору структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» регіональної філії Придніпровська залізниця між адміністрацією та трудовим колективом працівників депо з 01 січня 2021 року до укладання колективного договору АТ Укрзалізниця (а.с.34-35).

Відповідно до Спільної постанови СП «Вагонне депо Мудрьона» та ППО ВСП «Вагонне депо Мудрьона» від 16 червня 2021 року № Пр.-3, внесено зміни в колективний договір СП «Вагонне депо Мудрьонана» 2015-2016 роки (зі змінами та доповненнями), зокрема п.3.1.15 викладено у редакції: при наданні працівникам вагонного депо щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини, незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 % тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року (а.с.36).

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідност.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст.7 Закону України Про колективні договори і угоди, зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно з ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч.2ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.5 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом відокремленого структурного підрозділу «Вагонне депо Мудрьона» ДП Придніпровська залізниця на 2015-2016 роки, який є чинним станом на 2021 року, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

При цьому, відповідно до спільної Постанови СП «Вагонне депо Мудрьона» та ППО ВСП «Вагонне депо Мудрьона» від 14 квітня 2017 року № 3680 застосовано з 01 квітня 2017 року у діючому колективному договору СП «Вагонне депо Мудрьона» замість величини мінімальна заробітна плата розраховувати величину125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України Про державний бюджет України на 2017 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2000 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3200 грн.

Законом України Про державний бюджет України на 2018 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1860 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2325 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3723 грн.

Законом України Про державний бюджет України на 2019 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1921 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2401,25 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4173 грн.

Законом України Про державний бюджет України на 2021 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2270 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2837,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 6000 грн.

Згідно з п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо.

Отже, Спільна постанова СП «Вагонне депо Мудрьона» та ППО ВСП «Вагонне депо Мудрьона» від 14 квітня 2017 року, якою прийнято рішення про застосовування з 01.04.2017 року розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величини125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом замість величини не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, призвела до погіршення становища працівників порівняно із законодавством.

Виходячи зі змісту п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що призводять до погіршення соціального становища працівників, повинні були прийматися на конференції трудового депо, а отже самостійне вирішення керівництвом СП «Вагонне депо Мудрьона» та ППО ВСП «Вагонне депо Мудрьона» питання щодо застосування розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами суперечить вимогам Колективного договору, а отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення величина 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці.

Крім того, судом не приймаються доводи відповідача про те, що пунктом 5 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Ст.9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.

Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проаналізувавши у сукупності положення ст.ст. 22, 58 Конституції України, ст.9 КЗпП України, суд дійшов висновку, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю не мають зворотної сили.

Закон України Про внесення змін до законодавчих актів України погіршив становище позивача та інших працівників підприємства щодо розміру матеріальної допомоги, звузив її право на матеріальну допомогу, а тому не має зворотної сили та не може бути застосований при визначення розміру цієї допомоги.

Суд також вважає, що прийняття Закону України Про внесення змін до законодавчих актів України№ 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків та перешкод для застосування п.3.1.15 Колективного договору в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається виключно Колективним договором.

Посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на правові висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 листопада 2020 року у справі № 200/9195/19-а, судом не приймаються, так як рішення не стосуються норм права при виконанні умов Колективних договорів, а стосуються суддівської винагороди, тобто, інших правовідносин.

Таким чином, під час розрахунку та виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення підлягають застосуванню вимоги п.3.1.15 Колективного договору, згідно якого матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, яку обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки, суд погоджується з ними повністю і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 5641,00 грн., яка складається з:

- 1095,00 гривень недоплаченої допомоги за 2017 рік (3200 грн.- 2105,00 грн.);

- 1421,75 гривень недоплаченої допомоги за 2018 рік (3723 грн.-2301,25 грн.);

- 1664,25 гривень недоплаченої допомоги за 2019 рік (4173 грн.- 2508,75 грн.);

- 1460,00 гривень недоплаченої допомоги за 2021 рік (6000 грн.- 4540,00 грн.).

Відповідно дост.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідност.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На виконання вказаних вимог закону, позивачем надано: договір про надання правової допомоги від № 16/08/01 від 16 серпня 2023 року, укладений з адвокатом Товкун А.В.; акт № 1 про надання правової допомоги від 16 серпня 2023, у якому міститься опис наданих послуг, а саме: усна консультація позивача щодо підстав для звернення до суду із вказаною позовною заявою, правовий аналіз документів, що надані позивачем 500 грн., складення позовної заяви (підготовка правової позиції, аналіз судової практики, ксерокопії позовної заяви та доданих до неї документів у кількості відповідно до сторін, подання позову до суду) 2000 грн.; квитанцію № 3253961 від 16 серпня 2023 року про сплату грошових коштів на користь адвоката у розмірі 2500 грн. (а.с. 43-47, 48, 49).

В обґрунтування заперечень представником відповідача зазначено, що розмір заявлених представником позивача до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є завищеним, необґрунтованим, неспівмірним з критеріями, визначеними ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи, що представником позивача подано значну кількість аналогічних позовів. Обставини усіх справ є однаковими, позовні вимоги обґрунтовані одними і тими ж доказами, зазначено в тексті позову одні й ті ж аргументи, відмінність лише в ціні позову. Таким чином і час, витрачений адвокатом на вивчення документів на підготовку позовної заяви не може бути значним, оскільки цей шаблон використовується адвокатом по всім справам цієї категорії лише з незначними правками.

Разом з тим, суд вважає, що сума 2 500,00 грн. не є значною порівняно з обсягом роботи та часом, витраченим адвокатом на складання даного позову. До того ж вказаний шаблон, на думку суду, розроблений самим адвокатом, що не спростовано відповідачем, а отже розмір гонорару цілком виправданий. При цьому проведення розрахунків недоплаченої допомоги на оздоровлення теж потребує часу та зусиль, як і виготовлення копій документів учасникам процесу, та є співмірним із заявленою сумою.

Вивчивши вказані докази, враховуючи недоведеність відповідачем неспівмірності понесених витрат, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 2500 грн.

Також, відповідно до положеньст.141 ЦПК України, з урахуванням результатів розгляду справи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 10, 13, 18, 97 КЗпП України, ст.ст.12, 13, 81, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 641 (п`ять тисяч шістсот сорок одна) гривня 00 копійок, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 жовтня 2023 року.

Суддя С.І. Сіденко