ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5883/23 Справа № 189/2174/22 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К.С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкова М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" ,

на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" про стягнення заборгованості з виплати орендної плати за користування земельною ділянкою, розірвання договору оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2022 року до Покровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" про стягнення заборгованості з виплати орендної плати за користування земельною ділянкою, розірвання договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що позивач є власником земельної ділянки площею 2.79 га, кадастровий номер :01:001:2125. 01.04.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди земельної зазначеної ділянки строком до 31.12.2026 року. Відповідач не виконує покладені на нього обов`язки щодо виплати орендної плати. Так ТОВ «Відродження» не сплачено позивачу орендну плату за 2021 та 2022 роки. Заборгованість по виплаті орендної плати становить 21093,16 грн. Позивач просив суд стягнути з ТОВ «Відродження» на свою користь заборгованість з виплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2021-2022 р.р. в сумі 21093,16 грн., розірвати договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:2125, укладений 01.04.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Відродження», припинити інше речове право ТОВ «Відродження» за номером 14985419 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Заочним рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Відродження" про стягнення заборгованості з виплати орендної плати за користування земельною ділянкою, розірвання договору оренди земельної ділянки - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» (місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 17-А, смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 заборгованість з виплати орендної плати за 2021 та 2022 роки - у розмірі 16980,00 грн. (шістнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят).

Розірвано договір оренди земельної ділянки загальною площею 2.790 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - :01:001:2125, яка розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, від 01 квітня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження», код ЄДРПОУ - 30699186, зареєстрований 13.06.2016 року державним реєстратором виконавчого комітету Васильківської селищної ради Васильківського району Дніпропетровської області, номер запису про інше речове право: 14985273.

Припинено право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» (, місцезнаходження: 53600, Дніпропетровська область, смт. Покровське, вул. Центральна, 17-А) за договором оренди земельної ділянки площею 2.790 га, кадастровий номер :01:001:2125, укладеного 01 квітня 2016 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Відродження», номер запису про інше речове право 14985273.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» (, місцезнаходження: 53600, Дніпропетровська область, смт. Покровське, вул. Центральна, 17-А) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 1984,80 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 80 коп.).

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю Відродження на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 рокупросить ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю Відродження про припинення права оренди земельної ділянки, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відзивів на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Відродження на заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю від 25.04.2000 року, ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки загальною площею 2.790 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - :01:001:2125, яка розташована на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області.

01.04.2016 року між ОСОБА_1 як власником земельної ділянки загальною площею 2.790 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер - :01:001:2125 та ТОВ «Відродження» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком до 31.12.2026 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 124 Земельного Кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998р.№161-Х1У є спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 611 ЦК передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких, за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК, належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Звертаючись до суду першої інстанції із позовною заявою, позивач ОСОБА_1 зазначає, що йому не виплачена орендна плата за користування земельною ділянкою за період 2021-2022 роки, що складає 21093,16 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та наданих доказів на підтвердження заявлених вимог, позивачу не сплачена орендна плата за договором оренди землі за 2021-2022 роки.

Таким чином, несплата відповідачем орендної плати позивачу два роки поспіль свідчить про наявність систематичного порушення відповідачем, взятих на себе за договором оренди зобов`язань щодо виплати орендної плати.

Колегія суддів звертає увагу, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору, про що свідчить усталена судова практика Верховного Суду.

Зокрема, такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28.09.2016 у справі №6-977цс16 та від 12.12.2012 у справі №6-146цс12.

У постанові ВС у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17 (провадження №61-41932сво18) зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематичне невнесення орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематичне внесення орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічний висновок викладений у постанові ВС від 02.05.2018 у справі №925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем умови договору оренди землі належним чином не виконуються, орендна плата, своєчасно не сплачується, що свідчить про ухилення відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у визначений договором термін.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, частково погоджуючись з розрахунками позивача, відповідно до яких загальна сума заборгованості за договором оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:001:2125 від 01.04.2016 року за період 2021-2022 р.р становить 21093,16 грн, оскільки ця сума є сумою нарахованою за користування земельною ділянкою, з неї орендарем сплачений податок в сумі 2056,58 грн. двічі, тобто 2056,58 грн. + 2056,58 грн. = 4113,16 грн. Таким чином не сплаченою позивачеві залишилась орендна плата в сумі 16980 грн. 00 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення орендної плати за 2021-2022 рік та розірвання договору оренди землі та припинення права оренди за вказаним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16.06.2016 року у реєстрі міститься запис про інше речове право на земельну ділянку площею 2.790 га, кадастровий номер :01:001:2125, розташованої на території Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, вид іншого речового права право оренди земельної ділянки.

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 01.04.2016 року то з урахуванням вищенаведеної норми права слід припинити інше речове право - право оренди цієї земельної ділянки.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що відповідачем умови договору оренди землі належним чином не виконуються, орендна плата, своєчасно не сплачується, що свідчить про ухилення відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у визначений договором термін, що є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач постійно сплачував орендну плату, а затримка по оплаті була лише за 2021 року, яка в подальшому була сплачена позивачу, колегія суддів ставиться критично, оскільки позивачу не сплачена орендна плата за договором оренди землі за період 2021-2022 роки, що підтверджується матеріалами справи, несплата відповідачем орендної плати позивачу два роки поспіль свідчить про наявність систематичного порушення відповідачем, взятих на себе за договором оренди зобов`язань щодо виплати орендної плати, чим порушено умови договору, які підлягають судовому захисту.

Колегія суддів звертає увагу, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору, про що свідчить усталена судова практика Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно задовольнив частково позовні вимоги та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив частково позовні вимоги, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Відродження - залишити без задоволення.

Заочне рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова