Ухвала

20 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 759/28079/21

провадження № 61-5522св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна страхова компанія «ОРАНТА» на рішення Святошинського районного суду м. Києва, у складі судді Шум Л. М., від 24 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ящук Т. І., Махлай Л. Д., Немировської О. В., від 16 березня 2023 року та касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (далі - ПАТ «НАСК «ОРАНТА»), ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 21 листопада 2020 року приблизно о 06:10 год ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 , розпочав рух від АЗС «Shell», яка розташована на перетині вулиць Мельниченка - Кільцева дорога в м. Києві, та скерував авто на зустрічну смугу Кільцевої дороги. В цей час по Кільцевій дорозі зі сторони вул. Жмеринська в напрямку вул. Мельниченко в м. Києві по другій смузі для руху зі швидкістю приблизно 60 км/год наближався до зазначеної АЗС автомобіль «Volkswagen Golf», державний номерний знак

НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Після цього, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, відволікся від керування, не впевнився в безпеці дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, продовжуючи рухатись назустріч транспортному потоку, скоїв зіткнення із автомобілем «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 були заподіяні закрита травма хребта, перелам краніальної поверхні тіла 3-го поперекового хребця, що належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачу, було завдано численних пошкоджень.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року у справі № 759/2055/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою

статті 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz Vito», державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», ліміт відповідальності за майнову шкоду складає 130 000 грн.

ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування.

05 серпня 2021 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» було частково відшкодовано позивачу майнову шкоду в розмірі 120 000 грн.

Проте розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 21 листопада 2020 року, складає 394 669,60 грн.

Таким чином, за вирахуванням частково відшкодованої страховиком майнової шкоди в сумі 120 000 грн, розмір спричинених позивачу збитків складає 274 669,60 грн.

Вважала, що з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» підлягає стягненню майнова шкода в межах ліміту відповідальності в розмірі 10 000 грн, а решта майнової шкоди підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» 10 000 грн майнової шкоди та з ОСОБА_2 264 669,60 грн майнової шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада

2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 10 000 грн матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 264 669,60 грн матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва

від 09 січня 2023 року стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь

ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 582,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 417,60 грн.

Задовольняючи позов до страхової компанії, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимоги до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в межах ліміту відповідальності страховика, а тому вони підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 16 березня 2023 року апеляційну скаргу ПАТ «НАСК «ОРАНТА» залишено без задоволення,

а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада

2022 року залишено без змін.

Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 13 квітня

2023 року стягнуто з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн.

Апеляційний суд, переглядаючи справу в частині вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», дійшов висновку, що оскільки узгоджена потерпілою та страховиком сума відшкодування є меншою від оціненої майнової шкоди, ОСОБА_1 не позбавлена права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків, а обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача суми 10 000 грн, як різниці між лімітом відповідальності страховика та розміром виплаченого раніше відшкодування.

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва

від 24 листопада 2022 року в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу на стадії апеляційного перегляду справи, апеляційний суд врахував складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності цих витрат.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі ПАТ «НАСК «ОРАНТА», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і постанову апеляційного суду в частині задоволених вимог до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткову постанову апеляційного суду та ухвалити нове судове рішення про стягнення понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

17 квітня 2023 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» подало касаційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада

2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 березня

2023 року.

26 травня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Київського апеляційного суду від 13 квітня

2023 року.

Ухвалами Верховного Суду від 01 травня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та ОСОБА_1 , витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У червні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року справу № 759/28079/21 передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2023 року повернуто справу № 759/28079/21 на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Підставою касаційного оскарження судових рішень ПАТ «НАСК «ОРАНТА» зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду

від 21 березня 2018 року у справі № 569/13697/15-ц, від 10 червня 2020 року у справі № 333/2096/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вказує, що апеляційний суд помилково врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 320/9174/15-ц.

Вважає, що факт перерахування страховиком на користь потерпілої особи страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком в повному обсязі свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 листопада

2022 року в частині вимог до ОСОБА_2 в апеляційному порядку не переглядалося і в касаційному порядку не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України справа в цій частині касаційним судом не переглядається.

Підставою касаційного оскарження судового рішення ОСОБА_1 вказує те, що апеляційний суд не врахував висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 та постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17, від 04 грудня

2018 року у справі № 911/3386/17, від 11 грудня 2018 року у справі

№ 910/2170/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Зазначає, що апеляційний суд помилково оцінив у 500 грн витрачений адвокатом час (6 год) на аналіз змісту апеляційної скарги, підготовку відзиву на апеляційну скаргу та участь у судовому засіданні.

Вважає доводи ПАТ «НАСК «ОРАНТА» щодо зменшення витрат на правничу допомогу необґрунтованими та наголошує, що погоджений між нею та адвокатом гонорар у розмірі 16 000 грн є фіксованим і не підлягає зміні.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційні скарги

У червні 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних ПАТ «НАСК «ОРАНТА» судових рішень, просить залишити касаційну скаргу без задоволення. Стверджує, що ПАТ «НАСК «ОРАНТА» помилково підміняє узгодження страхового відшкодування за страховим випадком із положеннями договору страхування та страхового полісу, в яких ліміт відповідальності страховика визначений в розмірі 130 000 грн. Наполягає на необхідності врахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 320/9174/15-ц, та вважає, що постанови Верховного Суду, на які посилається ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними.

У червні 2023 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ОСОБА_1 додаткової постанови апеляційного суду, просить залишити касаційну скаргу без задоволення. Наголошує, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може заперечувати проти цих витрат, посилаючись на неспівмірність суми гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

21 листопада 2020 року приблизно о 06:10 год ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , розпочав рух від АЗС «Shell», яка розташована на перетині вулиць Мельниченка-Кільцева дорога в м. Києві, та скерував авто на зустрічну смугу Кільцевої дороги. В цей час по Кільцевій дорозі зі сторони вул. Жмеринська в напрямку

вул. Мельниченко в м. Києві по другій смузі для руху зі швидкістю приблизно 60 км/год наближався до зазначеної АЗС автомобіль «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням

ОСОБА_3 . Після цього, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, відволікся від керування, не впевнився в безпеці дорожнього руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, продовжуючи рухатись на зустріч транспортному потоку, скоїв зіткнення із автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , чим порушив пункти 1.2, 1.3, 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 8.1, 10.1, 10.2, 19.1 «а» Правил дорожнього руху України.

Під час дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14 червня 2021 року у справі № 759/2055/21 за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіль «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно із полісом № АР/8464052 від 06 липня 2020 року з терміном дії до 06 липня 2021 року включно.

Ліміт відповідальності страховика за полісом № АР/8464052 за шкоду заподіяну майну визначено в розмірі 130 000 грн, франшиза визначена в розмірі 0 грн.

18 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок пошкодження її автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , через винні дії водія забезпеченого транспортного засобу «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 підписано письмове узгодження розміру страхового відшкодування в сумі 120 000 грн.

Відповідно до здійсненого ПАТ «НАСК «ОРАНТА» розрахунку страхового відшкодування від 03 серпня 2021 року вартість транспортного засобу на день дорожньо-транспортної пригоди становить 282 290 грн, вартість відновлювального ремонту автомобіля, без врахування зносу деталей, що замінюються, складає 479 184,08 грн, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер

НОМЕР_2 , з врахуванням зносу деталей, що замінюються, складає 270 159,50 грн. Страхова сума за договором становить 130 000 грн, однак сума відшкодування визначена у розмірі 120 000 грн, підстава для зменшення розміру страхового відшкодування - узгодження.

05 серпня 2021 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплачено ОСОБА_1 суму узгодженого страхового відшкодування 120 000 грн.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) від 08 листопада 2021 року № 12943/21-54 складеного на замовлення ОСОБА_1 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер

НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась

21 листопада 2020 року, з врахуванням того, що вартість відновлювального ремонту більша його ринкової вартості, складає 394 669,60 грн.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, з наступних підстав.

У розглядуваній справі судами встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику ( ОСОБА_1 ) автомобіля «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 21 листопада 2020 року з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер

НОМЕР_1 , складає 394 669,60 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz Vito», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» та договором визначено ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, в сумі 130 000 грн, франшиза 0 грн.

02 серпня 2021 року ОСОБА_1 узгодила з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» розмір страхового відшкодування в сумі 120 000 грн, після чого страховик виплатив їй узгоджену суму.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги про стягнення з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страхового відшкодування у розмірі 10 000 грн, виходив з того, ця сума заявлена в межах ліміту відповідальності страховика.

Апеляційний суд, погоджуючись з цими висновками суду першої інстанції, вказав, що узгоджена потерпілою та ПАТ «НАСК «ОРАНТА» сума відшкодування є меншою від оціненої майнової шкоди і потерпіла не позбавлена права на реальне відшкодування страховиком збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в межах встановленого полісом № АР/8464052 від 06 липня 2020 року ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну.

При цьому апеляційний суд врахував висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 320/9174/15-ц.

За обставин справи № 320/9174/15-ц страховик здійснив виплату потерпілому страхового відшкодування в узгодженому розмірі (7 595,23 грн) відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак після виплати узгодженої суми відшкодування потерпілий звернувся до суду з позовом, в якому, посилаючись на те, що відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи розмір завданої йому майнової шкоди становить 14 917,17 грн, просив стягнути зі страховика недоплачену суму збитків (7 321,94 грн).

Таким чином, правовідносини у справі № 320/9174/15-ц є подібними до правовідносин у розглядуваній справі за позовом ОСОБА_1

Верховний Суд у справі № 320/9174/15-ц, залишаючи без змін судові рішення судів попередніх інстанцій, якими зі страховика на користь потерпілого було стягнуто майнову шкоду в сумі 6 811,94 грн (заявлена позивачем сума за виключенням франшизи в сумі 510 грн), виходив, зокрема із того, що:

«За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до абз. 2 п. 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Тлумачення зазначеної правової норми спеціального закону у взаємозв`язку із загальними нормами цивільного законодавства призводить до висновку, що в контексті встановлених судами в цій справі фактичних обставин, одержавши страхову виплату, потерпілий не позбавляється права на реальне відшкодування заподіяних внаслідок ДТП збитків, в тому числі у судовому порядку.

Відповідальність винуватця у разі визнання випадку страховим настає лише тоді, коли розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, на що безпосередньо вказує зміст статті 1194 ЦК України.

Крім того, статті 2, 22, 29, 36 Закону № 1961 -IV не містять заборони щодо доплати суми відшкодування, якщо після оцінки виявиться, що погоджена потерпілим та страховиком виплачена сума є значно меншою від оціненої майнової шкоди. Вказані статті обмежують страхову виплату лише встановленим у договорі лімітом відповідальності».

Натомість в справі № 569/13697/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова

від 21 березня 2018 року), залишаючи без змін рішення апеляційного суду, звернув увагу, що позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Однак суд першої інстанції, стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви із узгодженим сторонами розміром страхового відшкодування, дійшов необґрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати.

Крім того, в справі №333/2096/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова

від 10 червня 2020 року), скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення зі страховика відшкодування майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

За таких обставин, колегія суддів не погодилась із висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеними у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі

№ 320/9174/15-ц.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується зі частиною другою статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону № 1961-IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності.

Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 підписала узгодження суми страхового відшкодування у розмірі 120 000 грн, після чого страховик

(ПАТ «НАСК «ОРАНТА») виплатив їй узгоджену суму відшкодування.

В підписаному ОСОБА_1 узгодженні зазначено, що воно складено у відповідності до вимог пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, а узгоджена сума страхового відшкодування є остаточною та перегляду, оскарженню не підлягає. Після сплати узгодженої суми всі зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування за цим страховим випадком вважаються припиненими.

Тобто, за змістом вказаної заяви ОСОБА_1 погодилась з розміром страхового відшкодування ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в сумі 120 000 грн та з правовими наслідками такого узгодження.

Натомість суди попередніх інстанцій, незважаючи на узгодження потерпілим та страховиком суми страхового відшкодування та виплату цієї суми страховиком, з посиланням на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладені у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 320/9174/15-ц, стягнули зі страховика страхове відшкодування в сумі 10 000 грн, як різницю між визначеним страховим полісом лімітом відповідальності страховика (130 000 грн) та виплаченою страховиком узгодженою сумою (120 000 грн).

Зазначене свідчить про застосування судом касаційної інстанції у різних складах різного підходу при вирішенні справ, які виникають з подібних правовідносин і врегульовані одними й тими ж нормами матеріального права, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.

Враховуючи викладене, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передавала справу

№ 759/28079/21 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вказуючи на необхідність відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 320/9174/15-ц, та підтвердити висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 21 березня 2018 року у справі

№ 569/13697/15-ц) та у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 10 червня 2020 року у справі

№ 333/2096/17), про те, що потерпілий після узгодження зі страховиком суми страхового відшкодування відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV та отримання узгодженої суми не може вимагати в судовому порядку стягнення зі страховика різниці між виплаченим узгодженим страховим відшкодуванням та розміром заподіяної шкоди, визначеної на підставі проведеної в подальшому експертизи.

Проте ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2023 року справу № 759/28079/21 повернуто на розгляд колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що: «У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження

№ 14-176цс18) зроблено висновок, що:

«відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Аналогічні висновки зроблені в постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (провадження

№ 14-386цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), від 27 березня 2019 року у справі

№ 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21), від 14 червня

2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23).

Наведене свідчить, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду фактично просить відступити від висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 1194 ЦК України».

Відповідно до частини четвертої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.

У розглядуваній справі виникла необхідність у вирішенні наступного правового питання: до яких юридичних наслідків для потерпілого, страховика та особи, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,призводить узгодження між потерпілим та страховиком суми страхового відшкодування і виплата страховиком узгодженої суми?

Наведений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду в ухвалі

від 04 вересня 2023 року висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, та аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі

№ 752/16797/14-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17,

від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 не містять відповіді на вищевказане правове питання, оскільки не враховують можливості узгодження потерпілим та страховиком суми страхового відшкодування відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV.

При цьому актуальність вирішення вказаного питання обумовлена, зокрема як якісним так і кількісним критерієм (потенційною кількістю справ, в яких воно може виникнути).

Зокрема, згідно відкритих статистичних даних щорічно в Україні укладається понад 5 млн договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Наприклад, лише за 6 місяців 2023 року укладено вже понад 3,5 млн таких договорів та виплачено страховиками потерпілим у ДТП 1,8 млрд грн.

Подібні спори можуть вирішуватись судами різних юрисдикцій, зокрема в порядку цивільного, господарського судочинства, а також під час розгляду цивільних позовів у кримінальних провадженнях.

Можливі підходи до вирішення правового питання, яке постало у розглядуваній справі, вбачаються наступними:

1) узгодження потерпілим та страховиком суми страхового відшкодування і виплата страховиком узгодженої суми не перешкоджає потерпілому вимагати стягнення зі страховика різниці між виплаченим узгодженим страховим відшкодуванням та розміром заподіяної шкоди (в межах ліміту відповідальності), визначеної на підставі проведеної в подальшому експертизи;

2) узгодження потерпілим та страховиком суми страхового відшкодування і виплата страховиком узгодженої суми спричиняє юридичні наслідки для особи, відповідальність якої застрахована, а саме покладає на таку особу обов`язок, при відшкодуванні заподіяної шкоди, сплатити потерпілому, у тому числі, різницю між лімітом відповідальності страховика і розміром суми узгодженого та виплаченого страхового відшкодування;

3) узгодження потерпілим та страховиком суми страхового відшкодування і виплата страховиком узгодженої суми спричиняє юридичні наслідки для потерпілого у вигляді неможливості вимагати в подальшому в судовому порядку стягнення зі страховика або особи, відповідальність якої застрахована, різниці між лімітом відповідальності страховика і розміром суми узгодженого та виплаченого страхового відшкодування;

На думку колегії суддів саме третій із запропонованих підходів (варіантів) підлягає застосуванню при тлумаченні норм матеріального права у спірних правовідносинах, як такий, що узгоджується із принципами (загальними засадами) цивільного законодавства - свободи правочину, справедливості, добросовісності та розумності.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для відступлення, шляхом конкретизації/уточнення, від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, та аналогічних висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі

№ 752/16797/14-ц, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17,

від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20, сформулювавши правову позицію, яка складається із сукупності наступних тверджень:

а) у разі визнання випадку страховим, страхова виплата не може перевищувати встановлений у договорі ліміт відповідальності страховика (страхову суму);

б) особа, відповідальність якої застрахована, при настанні страхового випадку відшкодовує завдану шкоду, розмір якої перевищує ліміт відповідальності страховика (страхову суму);

в) потерпілий вправі узгодити зі страховиком суму страхового відшкодування відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, однак після виплати узгодженої суми не може вимагати в судовому порядку стягнення із страховика різниці між виплаченим узгодженим страховим відшкодуванням та розміром заподіяної шкоди (в межах ліміту відповідальності), визначеної на підставі проведеної в подальшому експертизи;

г) узгодження суми страхового відшкодування між потерпілим та страховиком не може покладати додаткових обов`язків на особу, відповідальність якої застрахована.

Вказана конкретизація (уточнення) висновків Великої Палати Верховного Суду сприятиме забезпеченню сталості та єдності судової практики, а також усуненню суперечностей у розумінні та тлумаченні положень ЦК України та Закону № 1961-IV у правовідносинах між потерпілим, страховиком та особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність.

Касаційна скарга ОСОБА_1 на додаткову постанову апеляційного суду щодо розподілу судових витрат не може бути розглянута окремо від касаційної скарги ПАТ «НАСК «ОРАНТА» щодо вирішення спору по суті.

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 759/28079/21 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович