Справа № 606/2207/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 вересня 2023 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Ромазан Л.С.,

при секретарі Будз М.В.,

з участю представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Войнарського А.Й.,

представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Пацули В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі цивільну справу за позовом представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , в якому просять визнати за ними право власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що в АДРЕСА_1 . Зокрема, позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на 4/10 частки у вказаному нерухомому майні, а позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - право власності в порядку спадкування на 3/10 частки у цьому ж майні за кожною із них. Позивачі не можуть отримати свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно через відсутність правовстановлюючого документа. Крім того, позивачі просять встановити факт належності правовстановлюючого документа, в якому допущено помилку, а саме в свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок від 30.10.1990 року, реєстровий напис №154 від 30.10.1990 року, виданому виконавчим комітетом Теребовлянської районної ради Тернопільської області, в якому зазначено ОСОБА_7 замість правильного ОСОБА_8 .

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Пацула В.О. подав відзив на позов, згідно з яким просить позовні вимоги задовольнити в тій частині, що не порушує прав ОСОБА_4 , як члена колгоспного двору та спадкоємця, що має право на обов`язкову частку у спадщині за померлою ОСОБА_8 , а також не порушує права членів його сім`ї. Зазначає, що положеннями статті 126 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Так, у підпунктах «а», «б» пункту 6 вказаної постанови зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, ні ОСОБА_4 , який був членом колгоспного двору з 1983 року по 1990 рік, ні його дружина ОСОБА_9 , яка одружилась з ОСОБА_10 в 1984 році і з цього часу до 1990 року теж була членом колгоспного двору по АДРЕСА_1 , не можуть бути визнані такими, що втратили право на частку у майні колгоспного двору, оскільки своєю працею і коштами брали участь у веденні спільного господарства. Такими ж не можуть бути визнані і їхні діти ОСОБА_11 , 1984 року народження та ОСОБА_12 , 1988 року народження, оскільки останні також були до 1990 року неповнолітніми членами колгоспного двору по АДРЕСА_1 , хоча і не вписані в погосподарську книгу лише з причин відсутності відповідних граф для запису. Таким чином, даним позовом порушуються права як ОСОБА_4 , так і членів його сім`ї, (дружини ОСОБА_9 , дочок ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ).

Стосовно ОСОБА_13 , батька позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (колишнього чоловіка ОСОБА_1 ), то факт смерті останнього підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого в Російській Федерації. Оскільки сторони, як і суд, не мають можливості ознайомитись з оригіналом вказаного документу, то факт його смерті можна лише припускати. Навіть припустивши, що ОСОБА_13 дійсно помер, то його частка в майні колгоспного двору (якщо в нього така була) повинна спадкуватись в загальному порядку на підставі закону чи заповіту. Однак, матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що після смерті останнього було заведено спадкову справу, не визначене коло його спадкоємців, не встановлено наявність чи відсутність заповіту. Суд не може підміняти нотаріуса в питанні визначення кола спадкоємців, видачі свідоцтв про право на спадщину, як про це просять позивачі.

Що стосується вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, то ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не можуть бути відповідачами в даній справі, оскільки не мають повноважень на видачу відповідних свідоцтв.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Войнарський А.Й. подав відповідь на відзив, згідно з якою просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_4 стверджує про те, що він є членом колгоспного двору житлового будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що він до 1990 року був членом вказаного колгоспного двору та отримав право на частку в даному майні, оскільки він своєю працею і коштами брав участь у веденні спільного господарства та разом з ним також приймали участь його дружина та діти. З даною позицією не погоджується, оскільки жодних доказів, які б підтверджували обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_4 не наводить та не долучає їх до справи. Крім того, відповідно до відомостей із погосподарської книги за період з 1980 по 1990 роки, відповідач ОСОБА_4 разом із своєю сім`єю, а саме дружиною ОСОБА_9 , дочкою ОСОБА_11 та ОСОБА_12 були зареєстровані за колгоспним двором, де головою двору був його батько ОСОБА_14 , а тому є сумнівним твердження відповідача ОСОБА_4 про те, що він ніби то брав участь у ведені спільного господарства в іншому колгоспному дворі. ОСОБА_4 стверджує, що він подав заяву до Теребовлянської нотаріальної контори про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_8 . Нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори Хомутовою О.М. було заведено спадкову справу №203/2021, однак жодних письмових доказів ОСОБА_4 щодо отримання ним спадщини після смерті ОСОБА_8 до справи не було долучено, а тому дані обставини не можуть братися судом до уваги при ухваленні рішення, оскільки невідомо, чи спадщина дійсно була прийнята і на підставі яких правових норм така спадщина оформлялася. Таким чином, вважає що позовна заява підлягає до повного задоволення без врахування будь якої частки відповідачу ОСОБА_4 у нерухомому майні - житловому будинку АДРЕСА_1 .

Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвокат Войнарський А.Й. у судовому засіданні позовні вимоги позивачів підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити із мотивів, викладених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Пацула В.О. просив відмовити у позові із мотивів, викладених у відзиві на позов.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову.

Суд, дослідивши та оцінивши докази, встановив

Житловий будинок в АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_7 , а його членами дочка ОСОБА_15 , зять ОСОБА_13 , внучка ОСОБА_2 , внучка ОСОБА_16 . В будинку за вказаною адресою також були зареєстровані син ОСОБА_4 , дружина ОСОБА_9 , дочка ОСОБА_11 , дочка ОСОБА_12 , які проживали на спадщині батька ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_2 .Зазначене підтверджується довідкою Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 28.09.2022 року № 09 04 /07/211.

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК України 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Оскільки житловий будинок в АДРЕСА_1 належав до колгоспного двору, то голова двору ОСОБА_7 ( ОСОБА_17 ) та його члени ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 мають у ньому частку, яка складає по 1/5 кожному.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 , виданого повторно уповноваженим органом Російської Федерації 14 листопада 2018 року ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено запис №91 від 17.03.2009 року.

Як вбачається із свідоцтва про народження НОМЕР_2 від 22 квітня 1989 року ОСОБА_18 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками були ОСОБА_14 та ОСОБА_8 .

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 18 січня 1987 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_18 укладено шлюб, після чого остання змінила своє прізвище на ОСОБА_19 .

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 16 квітня 2003 року шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_15 розірвано без зміни прізвища.

Як вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 08 травня 2019 року, виданого повторно, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_13 та мати ОСОБА_15 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 04 серпня 1988 року ОСОБА_16 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 її батьками є ОСОБА_13 та мати ОСОБА_15 .

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 від 28 серпня 2010 року між ОСОБА_20 та ОСОБА_16 було укладенено шлюб, внаслідок чого ОСОБА_19 змінила своє прізвище на ОСОБА_21 .

Спадкодавець ОСОБА_8 21.04.2021року склала заповіт, згідно з яким заповіла власний житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , дочці ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого 26 квітня 2021 року, ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що зроблено запис актовий запис №184 від 26.04.2021 року.

Згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 , виданого 23 січня 2018 року, ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблено актовий запис №6 від 12.02.2000 року.

Від імені ОСОБА_1 до Теребовлянської нотаріальної контори звернулася ОСОБА_22 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_8 , однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено у зв`язку із тим, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 було зареєстровано за колгоспним двором, який складається з 5- ти членів колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_7 ( ОСОБА_17 ).

У справах Теребовлянської державної нотаріальної контори заведено спадкову справу за №203/2021 після смерті ОСОБА_8 за заявою спадкоємця за законом сина померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за заявою спадкоємця за заповітом дочки ОСОБА_1 та внука ОСОБА_6 , інші спадкоємці не зверталися.

Згідно із свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 жовтня 1990 року виконавчим комітетом Теребовлянської районної ради Тернопільської області, жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_3 , дійсно належить колгоспному двору, що складається з 4 х членів, головою якого є ОСОБА_7 .

Відповідно до висновку про вартість майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , вартість вказаного нерухомого майна складає 135770 грн.

Згідно із ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1258, 1261 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають дружина та діти спадкодавця.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її.

Зі змісту ч.1 ст.1241 ЦК України випливає, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є повнолітньою непрацездатною дитиною спадкодавця. Як вбачається із довідки № 62 від 27 травня 2021 року, виданої відділом соціального забезпечення № 7 управління соціального захисту населення Тернопільської РДА, ОСОБА_4 є одержувачем допомоги відповідно до постанови КМУ від 27 грудня 2017 року № 1098, зокрема тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула право на пенсійну виплату.

Таким чином, відповідачу ОСОБА_4 , як повнолітній непрацездатній дитині спадкодавця ОСОБА_8 , належить обов"язкова частка у її майні незалежно від складеного спадкодавцем заповіту. Для оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_4 звернувся до Теребовлянської державної нотаріальної контори про із заявою прийняття спадщини.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_8 має частку у майні колгоспного двору - житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , яка складає 1/5.

ОСОБА_4 у цій частці, тобто в 1/5, належить половина частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом.

Однак, судом не здобуто даних про те, чи є ще інші спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_8 , які би мали право на обов"язкову частку в її спадщині (1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 ), що позбавляє суд правильно визначити розмір частки позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця майна ОСОБА_8 за заповітом.

Із тих підстав та враховуючи вимоги позовної заяви, зокрема, визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування 4/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , в яку увійшла і її частка у розмірі 1/5, що належала їй як члену колгоспного двору, суд вважає, що такі позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Щодо інших позивачів у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які просять визнати за ними право власності в порядку спадкування на 3/10 частки у цьому ж майні за кожною із них, суд приходить до наступного висновку.

Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , кожній із них належить по 1/5 частці у майні колгоспного двору: житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , як членам колгоспного двору.

Батькові позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , належала 1/5 частка у майні вказаного колгоспного двору.

Однак, позивачами достатніх доказів того, що вони прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_13 у розумінні ст.1268 ЦК України (прийняття спадщини), в тому числі шляхом звернення до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, суду не подали. Наведене позбавляє суд можливості зробити правильний висновок про те, чи дійсно лише вони є спадкоємцями майна померлого батька, за якими слід визнавати право власності в порядку спадкування.

З огляду на наведене та враховуючи вимоги позовної заяви, зокрема, визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за кожною, в порядку спадкування 3/10 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , в яку увійшла і їх частка у розмірі 1/5, яка належала їм як членам колгоспного двору, суд вважає, що такі позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягають до задоволення.

Згідно з п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Встановлення даного факту має для позивача ОСОБА_1 юридичне значення, оскільки необхідне їй для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_8 .

Відповідно до довідки Теребовлянської міської ради від 14 лютого 2022 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , була однією і тією ж особою, жителькою АДРЕСА_1 та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 .

У свідоцтві на право особистої власності на жилий будинок від 30.10.1990 року, реєстровий напис №154 від 30.10.1990 року, виданому виконавчим комітетом Теребовлянської районної ради Тернопільської області, по батькові голови двору зазначено " ОСОБА_23 " замість правильного " ОСОБА_17 ".

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_8 серії НОМЕР_8 по батькові ОСОБА_7 (матері позивача) вказано як " ОСОБА_17 ".

Таким чином, суд вважає, що слід встановити факт належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 30 жовтня 1990 року виконавчим комітетом Теребовлянської районної ради Тернопільської області, яке посвідчує, що жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_3 належить на праві особистої власності колгоспному двору, що складається із 4-х членів, головою якого є ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Аналізуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом встановлення факту, що має юридичне значення, а у задоволенні позовних вимог про визнання права власності за позивачами в порядку спадкування слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.76-80, 200, 263-265, 315 ЦПК України, ст.1217,1218, 1241,1258,1261, 1268 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 30 жовтня 1990 року, видане виконавчим комітетом Теребовлянської районної ради Тернопільської області ОСОБА_7 , дійсно належить ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 .

В решті позовних вимог відмовити.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя