ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Єлізаренко І.А., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року закрито провадження по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (т. 2 а.с. 146-147).

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить її скасувати та направити справу для продовження її розгляду до суду першої інстанції (а.с. 149-154).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 липня 2023 року цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, повернуто до суду першої інстанції для виправлення описки у судовому рішенні (т. 2 а.с. 163).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 серпня 2023 року виправлено описку допущену в ухвалі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року у справі №202/10426/14-ц, провадження 2/183/19/23 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В тексті оскаржуваної ухвали, вірно зазначити найменування позивача «Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (т. 2 а.с. 165).

Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору».

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 вересня 2023 року у справі №198/219/22.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відтак, після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 02 березня 2023 року у справі № 480/4772/20.

Частиною першою статті 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №761/5894/17, від 14 травня 2020 року в справі №215/5742/17 зазначено про те, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду.

Так, при постановленні оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що існує рішення, що набрало законної сили по спору між тими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у лютому 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська (справа №0417/3778/2012) з позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2012 року по справі №0417/3778/2012 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені.

Ухвалою суду від 22 грудня 2015 року по справі №0417/3778/2012 заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2012 року було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У січні 2016 року ОСОБА_2 по справі №0417/3778/2012 подав до суду зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання припиненим договору поруки та визнання недійсним договору про внесення змін № 1 до договору поруки.

Ухвалою суду від 25.01.2016 року по справі №0417/3778/2012 зустрічну позовну заяву було прийнято та об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 березня 2012 року по справі №0417/3778/2012 позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитною угодою №206240 від 13.07.2007 року у розмірі 9 942,43 доларів США, що за курсом 25,57 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.11.2016 року складає 254 227,94 грн, що складається з: 5 729,85 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 4 212,58 доларів США пеня, та судові витрати у розмірі 2 542,28 грн. В іншій частині позову, відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, закрито. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання припиненим договору поруки та визнання недійсним договору про внесення змін №1 до договору поруки, задоволено. Визнано договір №240-2, укладений 13 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 припиненим. Визнано договір від 19.05.2008 року про внесення змін №1 до договору поруки №240-2 від 13.07.2007 року недійсним. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 102 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року по справі №0417/3778/2012 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПАТ КБ Приватбанк, задоволено частково. Рішення Індустріального районного суду м.Дніпроетровська від 13 квітня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ КБ Приватбанк, скасовано. Позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором про видачу траншу №206241 від 16 липня 2007 року за кредитною угодою №206240 від 13 липня 2007 року у розмірі 5 608, 27 доларів США, що за курсом 25,57 відповідно до службового розпорядження НБУ від 08 листопада 2016 року складає 143 403, 38 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПАТ Акцент-Банк на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором про видачу траншу №206241 від 16 липня 2007 року за кредитною угодою №206240 від 13 липня 2007 року у розмірі 10 000 грн. В іншій частині позову, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 3 835,08 грн. Стягнути з ПАТ Акцент-Банк на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 250 грн. В іншій частині рішення, залишено без змін. Постанова суду набрала законної сили, позивачем в касаційному порядку не оскаржена.

Таким чином у справі №0417/3778/2012 предметом розгляду було договір про видачу траншу №206241 від 16 липня 2007 року за кредитною угодою №206240 від 13 липня 2007 року та стягнення за вказаним договором відсотків та пені, а також визнання припиненим договору поруки та визнання недійсним договору про внесення змін №1 до договору поруки.

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська (справа №202/10426/14-ц) з позовом до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року вищевказану цивільну справу було передано на розгляд до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2015 року по справі №202/10426/14-ц позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 червня 2017 року по справі №202/10426/14-ц заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2015 року було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Таким чином у справі №202/10426/14-ц предметом розгляду є договір про видачу траншу №206296 від 18 серпня 2008 року за кредитною угодою №206240 від 13 липня 2007 року та стягнення за вказаним договором тіла кредиту та відсотків.

Тобто, у справі №0417/3778/2012 та у справі №202/10426/14-ц є різними, як суб`єктний склад так і різний предмет розгляду.

У зв`язку з наведеним вище, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, для закриття провадження у справі, оскільки склад сторін та предмет позову у цій справі та у справі №0417/3778/2012 не є тотожним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», зокрема, про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді даної справи, що призвело до постановлення помилкової ухвали, знайшли своє підтвердження.

Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року про закриття провадження скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: І.А. Єлізаренко

М.Ю. Петешенкова