Справа № 212/2038/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участі секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, за відсутності учасників справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувальних технічних засобів, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

27 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ним батьком ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06 жовтня 2012 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина- дочка ОСОБА_3 . Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2019 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Зазначив, що фактично сім`я припинила своє існування з 2017 року, і саме з цього часу відповідач стала проживати окремо. Вказав, що з моменту припинення спільного проживання дочка спочатку проживала з матір`ю, а він (позивач) продовжував виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню дочки, приймав активну участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні. Вказав, що через деякий час відповідач зазначила, що вона не заперечує проти того щоб дочка проживала із ним (позивачем), і він самостійно займався вихованням дочки. Зазначив, що з середини 2021 року дочка постійно проживає з ним, однак продовжує залишатися зареєстрованою за адресою реєстрації відповідача. Вказав, що незважаючи на те, що дочка проживає разом із ним він не звертався до суду з приводу стягнення аліментів, та матеріально забезпечує дочку самостійно. Зазначив, що протягом останнього року відповідач взагалі припинила цікавитись життям дитини, не приймає жодної участі у вихованні дочки. Вказав, що він та дочка проживають у житловому будинку його матері, де для дитини створені всі належні умови. Також зазначив, що його мати допомагає йому в догляді за дочкою, та між нею та ОСОБА_4 існують доброзичливі та теплі відносини. Вказав, що між ним та дочкою існують дуже теплі відносини, він намагається виховувати дитину в дусі поваги до своєї держави, до рідних та близьких, та до всіх оточуючих, і незважаючи на те, що відповідач, як мати дитини, не приймає участі у вихованні дочки, він намагається виховувати дочку також в дусі поваги до матері. Зазначив, що ОСОБА_4 на час звернення до суду із позовом навіть не допускає думки щоб проживати окремо від нього. Вказав, що оскільки жодного спілкування між ним та відповідачем не має, він не може самостійно вирішувати питання щодо виховання дитини, щодо зміни її місця реєстрації, а тому вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 30 березня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання, залучено до участі у справі третю особу.

19 квітня 2023 року підготовче засідання відкладено, у зв`язку з повідомленням представника відповідача про подання до суду зустрічного позову.

21 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

21 квітня 2023 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , треті особи Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради про визначення місця проживання дитини, який ухвалою суду від 29 травня 2023 року прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, об`єднані вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом, надано єдиний унікальний номер 212/2038/23.

Ухвалою суду від 02 червня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення доказів.

Ухвалою суду від 26 червня 2023 року підготовче засідання відкладено за клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Уманець Б.Б.

20 липня 2023 року, ухвалою суду відкладено підготовче засідання за клопотанням представника ОСОБА_2 - адвоката Щербаня В.С.

Ухвалою суду від 18 вересня 2023 року підготовче засідання відкладено за клопотанням представника ОСОБА_1 - адвоката Уманець Б.Б.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2023 року, за заявою ОСОБА_2 , зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради, Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради про визначення місця проживання дитини залишений без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_5 в підготовче засідання не з`явились, в наданій суду письмовій заяві просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача ОСОБА_6 в підготовче засідання не з`явились, 16 жовтня 2023 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду письмову заяву про визнання позовних вимог про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 разом із її батьком - позивачем ОСОБА_1 . Також 16 жовтня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Щербань В.С. подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що ОСОБА_2 обізнана, щодо наслідків визнання позову, передбачених ст. 206 ЦПК України, просив проводити розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_2 та без його участі.

Представники третіх осіб в підготовче засідання не з`явились, кожен окремо, подали до суду письмові заяви, в яких просила розглядати справу за їх відсутності, просили прийняти рішення на розсуд суду, в інтересах дитини. Крім того представник третьої особи - виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, просила врахувати поданий до суду висновок №8/26-191 від 11.05.2023.

Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 206 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи те, що відповідачем позовні вимоги визнано, таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження.

Як встановлено судом сторони з 06 жовтня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2019 року (а.с.9-11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого повторно 03 жовтня 2020 року (а.с.8).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрації місця проживання особи №18173 від 15.11.2021 (а.с.12).

Зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до акту, складеного мешканцями АДРЕСА_2 , затвердженому головою територіального комітету №2 від 05 березня 2023 року, встановлено, що ОСОБА_1 , та малолітня ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Дитина проживає за вказаною адресою з травня 2021 року (а.с.13).

Домоволодіння АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , яка є матір`ю позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копіями Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, свідоцтва про народження ОСОБА_1 (а.с. 7,19).

Згідно довідки Криворізької гімназії №94 Криворізької міської ради від 28.02.2023 за №21 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у зазначеному навчальному закладі. Вихованням ОСОБА_3 займається батько, відвідує батьківські збори, бере участь у вихованні дочки та спілкується з класоводом. Мати ОСОБА_2 з сім`єю не проживає, вихованням дитини не займається. В школі жодного разу не була, класних зборів не відвідувала (а.с.16).

Виконкомом Довгинцівської районної в місті ради, 11 травня 2023 року було зроблено висновок №8/26-191, відповідно до якого останній вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 (а.с. 124-125).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтями 76, 78, 79 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнята резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, де вказано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в інтересах дитини.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09).

Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), ( заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Місцем проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи наведені вище правові норми, враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що дитина відвідує шкільний заклад, матеріально забезпечена, вихованням дитини займається батько, і обставин на підтвердження іншого судом не встановлено, виходячи насамперед з інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , суд, дійшов висновку, що позов про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є обґрунтованим і підлягає задоволенню з зазначених вище підстав.

Відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 536,80 гривень, а позивачу повернути з Державного бюджету 50% сплаченого ним судового збору, що становить 536,80 гривень (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей, ст. ст. 141, 153, 157, 160 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141, 142, 200, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі даного позову на підставі квитанції № 10 від 27 березня 2023 року, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Треті особи: виконавчий комітет Покровської районної у місті Кривому Розі ради, , юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Шурупова, 2;

виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті Кривому Розі ради, , юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Дніпропетровське шосе, 11.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2023 року.

Суддя: О. В. Колочко