ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1352/23 Справа № 932/7559/21 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Шавкун Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, уточненим під час розгляду справи, посилаючись на те, що відповідно до наданої інформації КП ДМБТІ ДМР стосовно його житла, в якому він фактично проживає з 2004 року, сплачує комунальні послуги, підтримує житловий стан приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого увійшло приміщення АДРЕСА_2 , балансоутримувачем об`єкту нерухомого майна є місцева рада на підставі рішення виконавчого комітету від 25 січня 1990 року № 68.

Зазначає, що проживає у вищевказаному приміщенні з 2004 року, що на момент звернення до суду становить 17 років, добросовісно та відкрито володіє об`єктом нерухомого майна, не вчиняє дій, які спрямовані на приховування факту володіння цим об`єктом нерухомого майна, а навпаки, підтримує житло в належному стані, добросовісно веде домашнє господарство, своєчасно сплачує комунальні послуги, здійснює ремонт квартири, що підтверджується відповідними доказами. Факт його безперервного проживання впродовж 17 років у житловому приміщенні, що знаходиться за вказаною адресою підтверджується актом підтвердження фактичного місця проживання особи.

У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на даний об`єкт нерухомого майна, просив суд визнати за ним право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 91,9 кв.м., яке складається з: 1- коридор 2,7 кв.м., 2 - вбиральня 1,7 кв.м., 3 ванна кімната 1,0 кв.м., 4 кімната 30,1 кв.м., 5 кухня 10,0 кв.м., 6 кімната 21,4 кв.м., 7 кімната 12,9 кв.м., 8 передпокій 10,6 кв.м., 9 коридор 1,5 кв.м. за набувальною давністю.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 91,9 кв.м., яке складається з: 1- коридор 2,7 кв.м., 2 - вбиральня 1,7 кв.м., 3 ванна кімната 1,0 кв.м., 4 кімната 30,1 кв.м., 5 кухня 10,0 кв.м., 6 кімната 21,4 кв.м., 7 кімната 12,9 кв.м., 8 передпокій 10,6 кв.м., 9 коридор 1,5 кв.м., за набувальною давністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач більше 10 років, заволодівши чужим майном, постійно, відкрито та безперервно володів спірним нерухомим майном, а тому наявні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на вказане приміщення.

Не погодившись з рішенням суду, Центральна окружна прокуратура міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, при цьому суд вважав встановленими обставини, які недоведені належними та допустимими доказами у справі, що призвело до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність достатніх підстав для визнання за позивачем права власності на спірне приміщення за набувальною давністю.

У своїй апеляційній скарзі Центральна окружна прокуратура міста Дніпра зазначає, що суд, задовольнивши позовні вимоги на підставі положень статті 344 ЦК України, порушив норми матеріального права, оскільки набувальна давність на комунальне майно не розповсюджується.

Позивач знав про право комунальної власності на спірне приміщення. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц, набувальна давність на комунальне майно не розповсюджується.

У відзиві на апеляційну скаргу, Дніпровська міська рада просила задовольнити апеляційну скаргу Центральної окружної прокуратури міста Дніпра, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_5 з 2004 року та по день складання акту про підтвердження фактичного місця проживання особи від 24 серпня 2021 року, сплачував комунальні послуги, а також замовляв доставку нових вікон за вказаною адресою.

Згідно копії відповіді № 4/7-2345 від 08 листопада 2021 року Управління з питань комунальної власності Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради вбачається, що реєстрація і відчуження приміщення АДРЕСА_6 станом на 05 листопада 2021 року Департаментом не проводилась. У реєстрі об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста Дніпра за адресою: АДРЕСА_7 є запис про наступні об`єкти нерухомого майна, зокрема: житловий будинок В-3 загальною площею 689,6 кв.м., балансоутримувач комунальне підприємство «Жилсервіс-2» Дніпропетровської міської ради (за інформаційними відомостями наданими балансоутримувачем до Реєстру станом на 01 листопада 2015 року). Відповідно до рішення міської ради від 20 травня 2020 року №59/57 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КГІ «Жилсервіс-5», зі змінами, вказані житлові будинки підлягають передачі на баланс КП «Жилсервіс-5». Запис про об`єкт нерухомого майна приміщення АДРЕСА_6 у Реєстрі відсутній.

За змістом копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28 жовтня 2021 року, відомості про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_7 літ. В-3 приміщення 15 відсутні.

В матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на приміщення № НОМЕР_2 у будинку квартирного типу по АДРЕСА_7 , замовник ОСОБА_1 від 26 жовтня 2021 року з якої вбачається, що вказана квартира (приміщення) загальною площею 91,9 кв.м., складається з: 1- коридор 2,7 кв.м., 2 - вбиральня 1,7 кв.м., 3 ванна кімната 1,0 кв.м., 4 кімната 30,1 кв.м., 5 кухня 10,0 кв.м., 6 кімната 21,4 кв.м., 7 кімната 12,9 кв.м., 8 передпокій 10,6 кв.м., 9 коридор 1,5 кв.м.

На підставі рішення Дніпровської міської ради № 59/57 від 20 травня 2020 року, житловий будинок по АДРЕСА_7 було передано до балансу КП «ЖИЛСЕРВІС-5».

Станом на 31 грудня 2012 року державна реєстрація права власності на нерухоме майно за вказаною адресою не проводилась. На дату останньої інвентаризації, проведеної КП «ДМБТІ» ДМР 22 лютого 1991 року, квартира АДРЕСА_8 не значиться. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: АДРЕСА_7 на першому поверсі житлового будинку літ. В-3 значиться приміщення № 15 загальною площею 91,4 кв.м. Будинок літ. В-3 по АДРЕСА_7 в який увійшло приміщення АДРЕСА_2 , зареєстровано (балансоутримувач) за Місцевою радою на підставі рішення виконавчого комітету від 25 січня 1990 року № 68, про що видане реєстраційне посвідчення від 13 вересня 1990 року та зроблено запис в реєстрову книгу № 24 за реєстровим № 1549.

До матеріалів справи долучено план-схема 1-го поверху будинку АДРЕСА_1 з детальним графічним зображенням приміщень квартири АДРЕСА_2 .

За змістом відповіді № 3/12-5353 від 09 листопада 2021 року Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири АДРЕСА_9 , визначено комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначав, що позивач більше 10 років, постійно, відкрито та безперервно володів спірним нерухомим майном. Під час вселення до спірного майна не знав та не міг знати про власника нерухомого майна, в якому він проживав з початку 2000-х років і до цього часу та вважав його своїм, оскільки з 1991 року право власності ні за ким не зареєстровано, а квартира перебуває ні у власності, а на балансі Дніпровської міської ради.

Однак погодитися з такими висновками суду першої інстанції неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з ясування обставин у справі, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Таким чином, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі N 910/17274/17 (провадження N 12-291гс18).

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. При цьому володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі N 201/12550/16-ц (провадження N 61-19156св18)).

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі N 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі N 755/16913/16-ц.

Звернувшись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 посилався на проживання у спірній квартирі АДРЕСА_8 без реєстрації місця проживання починаючи з 2004 року та продовження фактичного проживання у вказаній квартирі до теперішнього часу, відкрито володіючи та добросовісно користуючись квартирою в цілому протягом більше 10 років. Він не був обізнаним про належність спірної квартири Дніпровській міській раді. Вважав, що це дає йому можливість набути право власності на частину спірної квартири за набувальною давністю.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи у суді першої інстанції, у власності позивача перебували квартира АДРЕСА_10 та квартира АДРЕСА_11 .

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 26 березня 1991 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_12 , а з 05 жовтня 2010 року та на час розгляду справи в суді першої інстанції місцем його реєстрації є АДРЕСА_13 . (т.1а.с.42-43).

Таким чином, позивач місце проживання в спірному приміщенні ніколи не реєстрував, та весь час, на протязі якого він заявляє про давність володіння зареєстрований за іншою адресою та відповідно зберігав право володіння і користування іншими житловими приміщеннями.

Будь-яких інших допустимих доказів на підтвердження того, що позивач починаючи з 2004 року безперервно володів спірним нерухомим майном протягом десяти років, матеріали справи не містять, так само як не містять доказів, які б підтверджували факт існування трудових правовідносин між позивачем та КЖЕП №5, та факт перебування спірного нежитлового приміщення на балансі КЖЕП №5 станом на 2004 рік.

Суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин, які свідчать про відсутність умов для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне нежитлове приміщення комунальної власності за набувальною давністю, дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

За правилами ст.141 ЦПК України стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 13 640, 45 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 13 640, 45 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича О.В. Лаченкова