РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретарі судового засідання Прокопчук Л.М., Дащук І.І.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі відповідач), в якому просила усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 92 роки помер чоловік її рідної тітки ОСОБА_6 . До дня своєї смерті ОСОБА_6 був зареєстрований та постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1 , якому на праві приватної власності належить 3/4 її частки, а решта 1/4 частка належить їй. У вказаній квартирі, яка є її єдиним житлом, вона зареєстрована та постійно проживає з 29 січня 2013 року.

28 вересня 2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 як спадкоємець четвертої черги за законом. На підставі її заяви нотаріусом була заведена спадкова справа № 12/2020. Право заявити про свої спадкові права після смерті ОСОБА_6 було підтверджено рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 червня 2022 року, яке набрало законної сили 12 липня 2022 року.

Згодом їй стало відомо, що 03 лютого 2021 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулась ОСОБА_4 , яка претендує на спадкове майно як його племінниця за правом представлення.

Згідно довідки приватного нотаріуса Рівненського нотаріального округу Юган Г.І. від 19 травня 2022 року № 12/01-16 інших спадкоємців після смерті ОСОБА_6 не встановлено.

Вважає, що ОСОБА_4 повинна бути усунута від права на спадкування майна ОСОБА_6 , оскільки ухилялась від виконання обов`язку щодо утримання свого дядька.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 дружини ОСОБА_7 . ОСОБА_6 у свої 82 роки залишився один, своїх дітей у них не було. Організацією поховання своєї тітки ОСОБА_7 займалася вона, так як ОСОБА_6 через свій похилий вік, хвороби та важкий моральний стан був неспроможний це робити.

Оскільки на той час вона постійно проживала та працювала за кордоном та не могла доглядати ОСОБА_6 , який неабияк цього потребував, на похоронах тітки вона спробувала дізнатись спочатку у своїх родичів, чи зможе хтось із них ним опікуватись, проте безрезультатно. Тоді на прохання ОСОБА_6 вона звернулася до його рідної племінниці ОСОБА_4 , як до єдиної його родички, проте вона категорично відмовилася допомагати та утримувати свого дядька, повідомивши, що не має такої можливості.

Таким чином, ОСОБА_6 залишився проживати один. З Іспанії, куди вона повернулася одразу після поховання його дружини та своєї тітки, постійно йому телефонувала, справлялася про його самопочуття. З його слів вона дізналася, що ОСОБА_4 до нього не приїжджає, ним не цікавиться і не допомагає. Спроби з нею зв`язатися та попросити допомоги не були успішними.

Восени 2011 року, коли вона приїхала в Україну і прийшла провідати ОСОБА_6 , побачила, як йому важко жити одному. Через хворобу ніг, прогресуюче погіршення зору та слуху він не справлявся з домашніми справами, квартира була неприбрана, земельна ділянка занедбана та не оброблена, білизна брудна, коштів на харчування та ліки не вистачало. Майже місяць часу їй знадобилось, аби навести порядок. В листопаді вона домовилася про його обслуговування двічі на тиждень соціальним працівником. Крім того, повернувшись до Іспанії, з грудня 2011 року вона щомісяця підтримувала його матеріально грошовими переказами.

Коли в кінці 2012 року вона в черговий раз приїхала провідати ОСОБА_6 , він її попросив більше не залишати його та запропонував переїхати до нього проживати разом, допомагати та доглядати за ним, оскільки відвідування його соціальним працівником лише двічі на тиждень, при необхідності постійного догляду, є недостатнім. Зважаючи на важкий стан здоров`я ОСОБА_6 , його самотність та безпорадність, вона не змогла йому відмовити. Залишивши роботу за кордоном, вона повернулась в Україну і стала проживати разом з ним.

За неповні три роки після смерті дружини ОСОБА_6 , залишившись на самоті у безпорадному стані, без належного догляду та допомоги, у нього загострились хронічні хвороби. Він скаржився їй на періодичні болі в ділянці серця та постійний кашель.

20 січня 2013 року вона вимушена була терміново покласти ОСОБА_6 на стаціонарне лікування в пульмонологічне відділення Рівненського обласного фтизіопульмонологічного медичного центру, де він лікувався до 31 січня 2013 року. Також через прогресуюче погіршення зору ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні Рівненської обласної клінічної лікарні Центр мікрохірургії ока, а саме: з 18 по 25 лютого 2013 року; з 21 по 27 квітня 2015 року. Протягом 2016-2018 років ОСОБА_6 було проведено лікування та протезування зубів лікарем ОСОБА_8 в стоматологічному кабінеті «32 Норма». Через біль в ділянці серця з 05 по 16 березня 2018 року ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному обстеженні і лікуванні в диференціально-діагностичному відділенні КЗ «Рівненський ОТД». Аби ОСОБА_6 повністю не осліп, протягом 2017-2019 років вона оплатила його обстеження та лікування в Центрі відновлення зору ОСОБА_9 .

Обстеження, лікування, післяопераційний догляд ОСОБА_6 , а також своєчасний щоденний прийом ним ліків відповідно до рекомендацій лікарів вона забезпечувала особисто. До його пенсійних коштів, яких не було достатньо для оплати всіх витрат, вона додавала свої, а також всі свої доходи по роботі та кошти, якими допомагав їй син.

Щоб покращити побутові умови ОСОБА_6 вона зробила у квартирі ремонт, займалась придбанням нових меблів та різних побутових приладів. На присадибній ділянці вирощувала овочі, які заготовляла на зиму.

ОСОБА_4 після смерті дружини ОСОБА_6 з 2010 року його не провідувала та нічим не допомагала. Лише коли вона повернулася в Україну та стала проживати разом з ним, відповідач тільки декілька разів впродовж до його смерті приїжджала до свого дядька привітати з днем народження та побачити чи він ще живий. За привезені нею продукти вона щоразу сплачувала їй гроші, від яких вона ніколи не відмовлялась.

Обряд поховання ОСОБА_6 вона здійснила та оплатила також сама

У похилому віці у свої 82 роки при наявності ряду хвороб ОСОБА_6 після смерті дружини фізично та матеріально не міг самостійно забезпечити себе всім необхідним. В такому стані він неабияк потребував допомоги сторонньої особи, яка б його доглядала та піклувалась про нього. У ОСОБА_6 не було своїх дітей, єдиною найближчою родичкою залишалась дочка його рідного брата - відповідач. Однак, коли ОСОБА_6 втратив дружину, яка піклувалась про нього, лікувала і була поряд з ним завжди, ОСОБА_4 на його прохання забезпечити підтримку та допомогу категорично відмовилась.

ОСОБА_4 проживала і проживає у власному приватному будинку в селі Берег Дубенського району, тримає господарство. Вона знала, що, крім неї, хворого дядька немає кому доглянути, розуміла необхідність надання у цій ситуації допомоги для його існування саме нею, оскільки інші родичі, які таку допомогу могли йому надавати, відсутні, усвідомлювала свій обов`язок і мала можливості його виконувати, проте умисно не вчинила необхідних дій. ОСОБА_4 свідомо залишила ОСОБА_6 виживати одного, не переймаючись ні його станом здоров`я, ні його фінансовими можливостями. У витратах на поховання свого рідного дядька відповідач також ніякої участі не приймала.

Заперечуючи її позов про встановлення юридичного факту, який розглядався Дубенським міськрайонним судом, ОСОБА_4 у своєму відзиві на нього від 11 квітня 2022 року зазначила, що в останні роки життя ОСОБА_6 висловлював їй своє незадоволення тим, що ОСОБА_1 проживає у нього, проте жодним чином не допомагає йому і не цікавиться ні його потребами, ні побутом, ні станом помешкання. Так, на момент смерті ОСОБА_6 було 92 роки, через похилий вік та проблеми зі здоров`ям потребував постійного догляду. Позивачка не піклувалась про ОСОБА_6 та допомоги в побуті не надавала.

Таким своїм твердженням ОСОБА_4 однозначно підтвердила факт звернення до неї похилого віку ОСОБА_6 з проблемами зі здоров`ям та потребою у постійному догляді. ОСОБА_4 цим самим також підтвердила усвідомлення нею існування необхідності надання саме нею такого догляду своєму дядьку, так як вона, начебто, ним не опікувалась, що характеризує умисну форму її вини.

А посиланням у цьому ж таки відзиві на обслуговування ОСОБА_6 соціальним працівником два рази на тиждень при потребі постійного догляду, ОСОБА_4 протирічить сама собі, оскільки замовчує про потребу ОСОБА_6 у допомозі та опіці протягом решти 5 днів на тиждень, у які соціальний працівник не приходила.

Таким чином, факти ухилення ОСОБА_4 від надання ОСОБА_6 допомоги при можливості її надання, перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані через його похилий вік та тяжкі хвороби, потреба спадкодавця за відсутності інших родичів в допомозі та піклуванні саме його племінниці, яка відмовила у його проханні їх надавати, наявні у їх сукупності та є підставою для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

01 грудня 2022 року представник відповідача ОСОБА_5 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову.

Вказала, що ОСОБА_4 є рідною племінницею ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_4 03 лютого 2021 року прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 , подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І та є спадкоємицею другої черги за правом представлення.

ОСОБА_1 згідно рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 червня 2022 року встановила факт проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю у період з 29 січня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто набула право на спадкування як спадкоємець четвертої черги.

ОСОБА_4 проживає в с. Берег Дубенського району Рівненської області разом з чоловіком, є пенсіонеркою, отримує пенсію в розмірі 2 185 грн., що є єдиним її доходом, її вік 67 років, має інвалідність II групи.

З ОСОБА_6 , своїм рідним дядьком, вона завжди підтримувала родинні відносини, тримала з ним зв`язок, телефонувала та по можливості приїжджала до нього в м. Рівне, провозивши йому продукти харчування з села, провідувала та цікавилась його побутом та станом здоров`я.

Як відомо ОСОБА_4 , у 2013 році племінниця його дружини ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_6 з проханням, щоб зареєструватися і тимчасово пожити у його квартирі, оскільки вона повернулась з-за кордону та шукала роботу.

В останні роки життя ОСОБА_6 висловлював ОСОБА_4 своє незадоволення тим, що ОСОБА_1 проживає у нього, казав, що хоче її виселити.

Також ОСОБА_6 повідомляв ОСОБА_4 , що в силу віку сам повністю не може справлятись по господарству, однак допомоги ніколи не просив. Пояснював це тим, що до нього приходить соціальний працівник і допомагає у побуті. Так, з 07 листопада 2011 року по 09 вересня 2020 року ОСОБА_6 2 рази в тиждень надавались послуги з обслуговування працівниками Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Рівного, а саме: допомога у закупівлі продуктів, приготуванні їжі, допомога у пранні білизни, миття вікон, допомога у прибиранні, надання допомоги в оформленні документів, оплаті комунальних послуг, сприяння в організації консультативних питань представлення і захисту інтересів у державних органах, у місцевих органах влади, в підприємствах, установах та організаціях. За зверненням ОСОБА_6 26 жовтня 2014 року йому було визначено індивідуальний план надання соціальної послуги.

Знаючи це, та не отримуючи жодних прохань про допомогу, ОСОБА_4 допомагала ОСОБА_6 чим могла в силу своїх можливостей.

ОСОБА_4 приїжджала до ОСОБА_6 постійно, і в 2019-2020 році, звичайно бачила його стан здоров`я в силу його віку та хвороб, однак він пересувався самостійно з допомогою палички, жодних прохань про необхідну допомогу не висловлював.

Неодноразово ОСОБА_4 пропонувала ОСОБА_6 переїхати до нього в село, де разом було б простіше і легше забезпечити побут без допомоги соціального працівника. Однак, ОСОБА_6 відмовлявся від такої пропозиції, не хотів переїжджати з міста в село.

Крім того, звертає увагу на матеріальну та фізичну змогу ОСОБА_4 надавати допомогу ОСОБА_6 . Впродовж 2014-2020 років стан здоров`я ОСОБА_4 значно погіршився. У грудні 2014 року у неї загострилося хронічне захворювання легень та нирок, з`явилися проблеми з серцем, в зв`язку з чим вона перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дубенська Центральна лікарня» у грудні 2014 року. Після виписки з лікарні стан здоров`я був задовільний, тривалий час лікувалась згідно призначень лікарів. Однак, у 2015 році стан здоров`я знову значно погіршився. За матеріальної допомоги свого сина, ОСОБА_4 пройшла відповідні медичні обстеження в м. Києві в ДУ «Інститут ендокринології і обміну речовин ім. З.П. Комісаренко», де у неї було виявлено дифузний зоб III ступеню та тиреотоксикоз в тяжкій формі, що підлягав оперативному втручанню, виявлено папілярну карциному. 10 листопада 2015 року ОСОБА_4 було проведено тиреоїдектомію - операцію з видалення зобу. З 18 лютого 2016 року на підставі Акта огляду МСЕК ОСОБА_4 встановлено II групу інвалідності, де їй була протипоказана важка фізична праця з значним психоемоційним навантаженням, а також встановлено заходи щодо відновлення працездатності у вигляді стаціонарного лікування 2-3 рази на рік, спостереження ендокринолога і кардіолога. В післяопераційний період впродовж 2016-2020 pоків її стан здоров`я був задовільний, через це вона не могла працювати, щорічно проходила рекомендоване стаціонарне лікування. Зокрема, у листопаді 2019 року перебувала на стаціонарному лікуванні. У 2020 році від планового лікування була вимушена відмовитись через рекомендації лікарів пов`язані з загрозою зараження вірусом COVID-19 у стаціонарних умовах. З огляду на стан здоров`я та матеріальний стан ОСОБА_4 у неї була відсутня можливість забезпечувати догляд ОСОБА_6 , що не можна трактувати як ухилення від надання допомоги спадкодавцеві.

Позивачем не доведено, що отримуючи допомогу від інших осіб, ОСОБА_6 , потребував допомоги чи звертався за такою допомогою саме до ОСОБА_4 , яка проживала в віддаленому селі в іншому районі Рівненської області, не мала для цього фізичної та матеріальної змоги. Позивач не надала достатніх, достовірних даних, які б підтверджували той факт, що отриманого ОСОБА_6 догляду було недостатньо та він потребував сторонньої допомоги і догляду саме від відповідача, а відповідач свідомо ухилялася від такого.

В судовому засіданні позивач та її представники позовну заяву підтримали, просили задовольнити з підстав у ній наведених.

Окрім того, позивач вказала, що ОСОБА_6 це чоловік її тітки, дітей у них не було. ІНФОРМАЦІЯ_5 тітка померла, а ОСОБА_6 на той час вже було 82 роки, він мав ряд хронічних захворювань. До смерті тітка доглядала за своїм чоловіком ОСОБА_6 , а коли її не стало ОСОБА_6 був в незадовільному моральному стані, оскільки не знав як буде жити сам. Після похорон спочатку йому трохи допомагали родичі. Вона ж жила в Іспанії, але постійно йому телефонувала, передавала кошти та продукти харчування. В 2011 році вона звернулася в соціальний відділ, щоб йому призначили соціального працівника для допомоги. В 2012 році вона приїхала до нього у відпустку, в цей час привела у порядок квартиру і зайнялася його лікуванням, зокрема поклала в лікарню, спілкувалася з лікарями та оплачувала ліки. Вона бачила, що ОСОБА_6 потрібна постійна допомога, а тому повернулася з Іспанії і почала проживати разом з ОСОБА_6 . Відповідач приїздила до ОСОБА_6 тільки на свята, при цьому жодного разу не прибирала в квартирі. Вона дійсно привозила їжу, але вони з ОСОБА_6 з нею за це розраховувалися. Весь час перебування ОСОБА_6 у лікарні відповідач жодного разу не провідувала його. Відповідач має інвалідність з 2016 року, тому вона могла надавати допомогу ОСОБА_6 , який її потребував, з 2010 року. Особисто вона до відповідача не зверталася, бо її допомога їй не потрібна була. Її допомоги було достатньо, проте коли вона була на роботі, то приходила соціальний працівників, так як ОСОБА_6 потрібно було з кимось розмовляти. ОСОБА_6 до відповідача також по допомогу не звертався. Її допомоги та допомоги соціального працівника вистачало.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні вказала, що ОСОБА_6 був у безпорадному стані, він не міг організувати свій спосіб життя, потребував допомоги відповідача, так як інших родичів не мав. Він звертався до відповідача по допомогу, однак вона йому її не надавала. Відповідач мала можливість та матеріальну спроможність надавати таку допомогу, так як живе в селі, веде підсобне господарство, отримує пенсію.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали з підстав наведених у відзиві на позов.

Зокрема, відповідач пояснила, що часто приїжджала до свого дядька ОСОБА_6 з села, привозила йому продукти харчування. ОСОБА_6 сам готував їжу, сам мився, брився, все робив своїми руками, ходив на базар. Вона знала, що ОСОБА_6 має ряд захворювань, вона провідувала його в лікарні. При цьому, вона сама була чотири рази оперована і потребувала реабілітації та лікування. Вона допомагала ОСОБА_6 по мірі своїх можливостей, при цьому в останні роки життя у ОСОБА_6 була жінка, йому також допомагала соціальний працівник. На її прохання переїхати жити до неї в село відмовлявся.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні вказала, що ні позивач, ні ОСОБА_6 жодного разу не висловлювали прохання про допомогу саме відповідача. Крім того, відповідач не могла надавати таку допомогу, оскільки проживає віддалено, перенесла декілька операцій, є інвалідом ІІ групи, їй протипоказана важка фізична праця, вона є пенсіонером і отримує мінімальну пенсію, що виключає можливість її допомоги. При цьому ОСОБА_6 надавалася допомога соціальним працівником.

Разом з позовною заявою позивачем були подані клопотання про витребування доказів та про виклик свідків, які ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2022 задоволені.

29 листопада 2022 року представником відповідача ОСОБА_5 була подана заява про виклик свідків, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 05 грудня 2022 року задоволена.

Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 є племінницею дружини ОСОБА_6 ОСОБА_7 . Також, ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю у період з 29 січня 2013 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 червня 2022 року в справі №559/3227/21, яке набрало законної сили 12 липня 2022 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належала квартира по АДРЕСА_2 , в якій зареєстрована та проживає ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №311061956 від 28 вересня 2022 року та копією паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 є племінницею ОСОБА_6 , що також не заперечується сторонами і, зокрема, підтверджується рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 грудня 2021 року в справі №569/14779/21, яке набрало законної сили 28 січня 2022 року, згідно якого встановлено факт, що ОСОБА_6 є рідним братом ОСОБА_10 , який є батьком ОСОБА_11 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 09 вересня 2020 року Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

28 вересня 2020 року заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_1 , як спадкоємець четвертої черги, яка проживала зі спадкодавцем ОСОБА_6 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а 03 лютого 2021 року заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_4 , яка є дочкою брата спадкодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Юган Г.І. 28 вересня 2020 року заведено спадкову справу щодо спадкодавця ОСОБА_6 № 66486692, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №61848308 від 28 вересня 2020 року та листом приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Юган Г.І. від 19 травня 2022 року №12/01-16.

Також судом встановлено, що 17 грудня 2011 року ОСОБА_1 було перараховано ОСОБА_6 110 євро, що підтверджується розрахунковим документом для грошового переказу відправлення №10197307.

З 20 січня 2013 року по 31 січня 2013 року ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в пульмонологічному відділенні ОТД РО ТМО «Фтизіатрія» з приводу не госпітальної правобічної пневмонії з локалізацією в нижній частці, перебіг середньої важності, великих залишкових змін після перенесеного туберкульозу легень, емфіземи легень, дифузного пневмофіброзу, ЛН-1 ст., ІХС, аортокардіосклерозу, гіпертонічної хвороби 2 ст., помірно-важка за рівнем АТ, високим ризиком ускладнень, СН-1ст., НК-2-Аст., що слідує з епікризу №105.

З 18 лютого 2013 року по 25 лютого 2013 року ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в Рівненській обласній клінічній лікарні з приводу зрілої вікової катаракти правого ока та незрілої вікової катаракти лівого ока, згідно медичної карти стаціонарного хворого №1898/146 та епікризу.

З 21 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в Рівненській обласній клінічній лікарні з приводу незрілої вікової катаракти лівого ока, що слідує з медичної карти стаціонарного хворого №4514/45 та епікризу.

З 05 березня 2018 року по 16 березня 2018 року ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному обстеженні і лікуванні в диференціально-діагностичному відділенні КЗ «Рівненський ОТД» з приводу ВВЗ після перенесеного туберкульозу легень, пневмофіброзу, ЛН-1-2 ст., ІХС, аортокардіосклерозу, ішемічної і легеневої кардіоміопатії, артеріальної гіпертензії 2 ст., помірно-важка за рівнем АТ, ризик ускладнень 3, персистуючої форми фібриляції-трипотіння передсердь, передсердної екстрасистолії, дилятації ПШ, ЛП, СН-2-Аст., що підтверджується епікризом №184.

Згідно довідки Приватної медичної установи «Міжнародний науково-практичний центр Східної медицини «Прозріння» вих. №93 від 06 жовтня 2022 року ОСОБА_6 30 березня 2017 року звертався у Центр відновлення зору ОСОБА_9 для проходження первинного огляду, де було встановлено консультативний діагноз: OU: Артифакія. Макулодистрофія. ЕРМ OD (правого ока). Фіброз задньої капсули, більше OS (лівого ока). 11 квітня 2017 року було проведено YAG дисцизію OS. В період з 14 червня 2017 року по 02 червня 2019 року пацієнт неодноразово звертався в Центр відновлення зору ОСОБА_9 для проходження контрольних оглядів, тобто контроль ВОТ (внутрішньо очного тиску) та консультації лікаря. Де було встановлено один загальний діагноз по зору: OU:Артифакія. Макулодистрофія волога форма?. OD:EPM (епіретинальна мембрана ) з тракційним синдромом. Фіброз з.к. OS: Стан після YAG дисцизії. Епіретинальний фіброз з тракційним синдромом.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_8 від 14 грудня 2021 року ОСОБА_6 у 2016-2018 роках лікувався у стоматологічному кабінеті «32 Норма». Було проведено лікування та протезування зубів на верхній і нижній щелепі. Його супроводжувала під час прийомів до лікаря та оплату на той час здійснила ОСОБА_1 у сумі 15 000 грн. Також, ОСОБА_1 було проведено та оплачено поховання ОСОБА_6 , що підтверджується Договорами-замовленнями СК № 002606 та № 002608 від 09 вересня 2020 року на організацію та проведення поховання, копіями чеків від 09 вересня 2020 року.

Відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства «Центру первинної медико-санітарної допомоги «Центральний» Рівненської міської ради 09 вересня 2020 року о 08:00 лікарем загальної практики - сімейним лікарем КНП «ЦПМСД «Центральний» РМР ОСОБА_12 була виписана довідка про смерть ОСОБА_6 за № 224. Посмертний діагноз: Хронічна серцево-судинна недостатність III ст., Ішемічна хвороба серця, АСНС. Згідно записів в диспансерних журналах, ОСОБА_6 перебував на диспансерному обліку з наступними діагнозами: Хронічний бронхіт (з 1997 року); Ішемічна хвороба серця. Стенокардія напруги ФК II АСНС. Гіпертонічна хвороба II ступеню (з травня 2001 року); Туберкульоз легень (з січня 2005 року).

Як слідує з відповідей Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Рівного від 12 березня 2021 року №187 та від 03 червня 2021 року №405 ОСОБА_6 був взятий на обслуговування Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Рівного згідно медичного висновку про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі, так як потребував постійного догляду. Упродовж періоду обслуговування з 07 листопада 2011 року по 09 вересня 2020 року послуги надавалися згідно з індивідуальним планом два рази на тиждень.

Згідно Індивідуального плану надання соціального послуги ОСОБА_6 надавалися послуги з закупівлі та доставки продуктів харчування, ліків та інших товарів, допомога у приготуванні їжі, у пранні білизни та одягу, митті вікон, допомога у прибиранні житла, допомога у оформленні документів, допомога в оплаті комунальних послуг та сприяння в організації консультативних питань представлення захисту інтересів отримувачів соціальних послуг у державних і місцевих органах влади, в установах, організаціях, підприємствах, громадських об`єднаннях.

При цьому, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає в с. Берег Дубенського району Рівненської області, є пенсіонеркою, що підтверджується Пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 .

Як слідує з Довідки про доходи №093914 ОСОБА_4 перебуває на обліку в Дубенському об`єднаному управління ПФУ в Рівненській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01 січня 2022 року по 30 листопада 2022 року складає 23 760 грн. 87 коп.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0590852 ОСОБА_4 встановлена друга група інвалідності безтерміново з 18 лютого 2016 року по причині загального захворювання по онко. Протиказана важка фізична праця з значними психоемоційними навантаженнями, тепловим та іонізуючим випромінюванням Са речовинами. Встановлено заходи щодо відновлення працездатності у вигляді спостереження ендокринолога і кардіолога, стаціонарного лікування 2-3 рази на рік.

Також, згідно Витягу із історії хвороби (медична карта стаціонарного хворого №67/11) ОСОБА_4 знаходилася на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КЗ «Дубенська ЦРЛ» з 23 грудня 2014 року з наступним клінічним діагнозом: Хронічне обструктивне захворювання легень П, перебіг середньої важкості, інфекційне загострення середнього ступеню, ДН 1. Дисметаболічна кардіопатія. Фібриляція передсердь, тахісистолічна форма, СН П А. Ф.к. Ш. Дифузне воло. Хронічний пієлонефрит в ст. загострення.

Як слідує з епікризу (медична карта стаціонарного хворого №5134/456) ОСОБА_4 знаходилася на стаціонарному обстеженні і лікуванні в терапевтичному відділенні КЗ «Дубенська ЦРЛ» з 18 червня 2016 року по 29 червня 2016 року з наступним клінічним діагнозом: Хронічний бронхіт в стадії загострення. ДН І ст. Стан після тіреоідектомії з приводу папілярної карциноми. Післяопераційний гіпотиреоз. Миготлива аритмія. СН І.

Як слідує з епікризу (медична карта стаціонарного хворого №2527/217) ОСОБА_4 знаходилася на стаціонарному обстеженні і лікуванні в терапевтичному відділенні КЗ «Дубенська ЦРЛ» з 31 березня 2018 року по 10 квітня 2018 року з наступним клінічним діагнозом: Хронічний бронхіт в стадії загострення. ДН І ст. Постопераційний гіпотиреоз. Дисметаболічна кардіоміопатія. Фібриляція передсердь, тахісистолічна форма. Артеріальна гіпертензія, ст. 2, р 4. СН ІІ А ФК ІІІ.

Окрім того, суд зауважує, що частина поданих сторонами письмових доказів складена іноземними мовами без надання нотаріально засвідченого перекладу державною мовою, що унеможливлює їх дослідження судом.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 , яка є сімейним лікарем, показала, що знала ОСОБА_6 з 2009 року, з часу коли прийшла на дільницю №8 на посаду дільничного терапевта і ОСОБА_6 звертався до неї за допомогою. Він мав ряд захворювань, зокрема гіпертонію, хронічний бронхіт, стенокардію, були проблеми з очима та суглобами. Якщо ОСОБА_6 потребував допомоги, то до неї зверталася ОСОБА_1 та соціальний працівник, який обслуговував ОСОБА_6 . Часом ОСОБА_6 приходив сам, ходив він опираючись на паличку, а часом її викликали додому. Вона не пам`ятає, що ОСОБА_6 був у безпорадному стані.

Свідок ОСОБА_13 , яка є подругою позивача, в судовому засіданні показала, що знає позивача вже орієнтовно 27 років. Також, вона була знайома з ОСОБА_6 , знала його дружину. Їй відомо, що з 2012 року позивач повернулася з Іспанії на прохання ОСОБА_6 , оскільки в нього був стан, який вимагав опіки та догляду, почала з ним проживати однією сім`єю, як дочка і батько. ОСОБА_6 погано бачив, ходив з паличкою. ОСОБА_6 їй казав, що в нього був син, але він вже помер, і ще є далека родичка, до якої він звертався по допомогу, але вона відмовила, бо була зайнята. В останній раз, коли вона бачила ОСОБА_6 , то він вже не міг ходити, підніматися і нічого не бачив. Десь з 2010-2011 року він був у стані, який потребував догляду. Відповідача вона бачила лише один раз на ОСОБА_14 . Також, до ОСОБА_6 приходив соціальний працівник для спілкування, але при ній він не приходив. Загалом соціальний працівник та позивач виконували свій обов`язок по догляду за ОСОБА_6 до кінця. Він був всім забезпечений, але оскільки ОСОБА_6 був дуже великий, а тому необхідна була допомога ще однієї людини. Зі слів позивача їй відомо, що позивач зверталася в 2017-2018 роках до відповідача по питанню догляду ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_15 , яка є сусідкою позивача, в судовому засіданні вказала, що знала ОСОБА_6 та його дружину, так як проживала з ними в одному дворі. Коли була жива дружина ОСОБА_6 , то він був у задовільному стані, однак після її смерті, його стан здоров`я значно погіршився, почалися проблеми з тиском, він занепав духом, жалівся, що немає дітей і немає кому йому допомагати, і звертався до неї по допомогу. Проте коли приїхала позивач, то в хаті завжди був порядок, їжа. В ОСОБА_6 були проблеми з ногами, а останні роки він навіть не міг вийти з хати. Доглядала за ним позивач, ходила з ним до лікаря, обробляла огород. Відповідача вона бачила декілька разів, яка вона приїжджала до ОСОБА_6 , і їй відомо, що вона його племінниця. Також, вона думає, що ОСОБА_6 потребував допомоги, коли не було позивача. Проте коли з`являлася позивач, то він вже не говорив, що йому потрібна ще допомога. Вона бачила як до ОСОБА_6 приходила соціальний працівник.

Свідок ОСОБА_16 , який був сусідом ОСОБА_6 , в судовому засіданні показав, що відповідач є племінницею ОСОБА_6 , вона його провідувала, допомагала йому. ОСОБА_6 не був у безпорадному стані, він ходив, був адекватний. За декілька днів до смерті ОСОБА_6 він з ним розмовляв і ОСОБА_6 був у нормальному стані. З ОСОБА_6 проживала позивач, також приходила соціальний працівник, яка допомагала в закупці продуктів харчування, оплаті комунальних послуг. ОСОБА_6 не висловлював потребу у сторонній допомозі, в тому числі і позивача, з яким у нього були негативні відносини. Проте, одного разу, коли позивач поїхала відпочивати, то ОСОБА_6 звернувся до його матері, щоб вона зварила йому суп. Він неодноразово на прохання позивача заходив у квартиру, де вона проживала разом з ОСОБА_6 , однак ніякого ремонту він там не бачив, бо ОСОБА_6 не дозволяв робити ремонт. Загалом позивача він знає з 2012 року, а відповідача з свого народження і вона з того часу і до 2015-2016 років приїжджала до ОСОБА_6 , а потім може теж приїжджала, але він вже її не бачив. Відповідач привозила продукти зі свого підсобного господарств, він бачив сумки і йому про це казав ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_17 , яка є подругою відповідача, в судовому засіданні показала, що знає відповідача з 1975 року і знає, що у неї був рідний дядько у місті Рівне, до якого вона часто їздила. Зі слів відповідача їй відомо, що вона возила йому продукти, також він був у задовільному стані і разом з ним жила квартирантка, однак він просив її з`їхати і знайти собі інше житло. Відповідач просила ОСОБА_6 переїхати жити до неї в село, але він відмовлявся і казав, що коли йому буде важко, то тоді він переїде. Сама відповідач з 2015 року перехворіла, в неї був зоб, вона була слабка, лежала в лікарні в м. Київ, втратила 25 кг ваги, важко виходила з того стану.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У частині п`ятій статті 1224 ЦК України зазначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 337/6000/15-ц, від 4 липня 2018 року в справі № 404/2163/16-ц, від 29 червня 2021 року в справі № 750/9209/20-ц.

Тому, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця-відповідача за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Позбавлення особи права на спадкування це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 проживав по АДРЕСА_2 . Разом з ним однією сім`єю у період з 29 січня 2013 року по 09 вересня 2020 року проживала ОСОБА_1 . ОСОБА_6 не був інвалідом, однак мав ряд захворювань, в зв`язку з чим періодично проходив лікування. Також, ОСОБА_6 був взятий на обслуговування Територіальним центром соціального обслуговування (надання соціальних послуг) м. Рівного згідно медичного висновку про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі, так як потребував постійного догляду. З 07 листопада 2011 року по 09 вересня 2020 року йому надавалися послуги згідно з індивідуальним планом два рази на тиждень. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

При цьому, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що наданого ОСОБА_6 догляду було недостатньо. Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_6 отримуючи допомогу від інших осіб, потребував допомоги саме відповідача та звертався з цих підстав до неї, а відповідач умисно від надання такої допомоги та догляду ухилялась. Позивач не вказала, якої конкретної допомоги потребував спадкодавець, та від надання якої відповідач ухилялася. Натомість в судовому засіданні позивач вказала, що ні вона, ні ОСОБА_6 до відповідача по допомогу не зверталися, оскільки її допомоги та допомоги соціального працівника вистачало.

Також суд враховує, що відповідач є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком, яка станом на листопада 2022 року становила 2 185 грн. 03 коп. Відповідачу встановлена друга група інвалідності безтерміново з 18 лютого 2016 року та протипоказана важка фізична праця з значними психоемоційними навантаженнями, тепловим та іонізуючим випромінюванням Са речовинами, встановлено заходи щодо відновлення працездатності у вигляді спостереження ендокринолога і кардіолога, стаціонарного лікування 2-3 рази на рік. Відповідач проходить періодичне стаціонарне лікування. Докази, які б підтверджували доводи позивача про те, що відповідач мала можливість надати ОСОБА_6 допомогу, відсутні в матеріалах справи.

А відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача, а остання у свою чергу, умисно ухилялася від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення від права на спадкування.

Оскільки, позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, то відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу, як усунення ОСОБА_4 від права на спадкування за законом після смерті її дядька ОСОБА_6 .

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, позовні вимоги не підтверджені зібраними у справі доказами, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення від права спадкування відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2023 року.

Суддя О.О. Першко