КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 372/3407/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14883/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дубас Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, за кадастровим номером :01:002:0047 (власниця - ОСОБА_1 ), за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення паркану, встановленого в порушення вимог ЗК України поза межами земельної ділянки :01:002:0045 (власниця - ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити їй встановлювати паркан чи інші перешкоди поза межами належної їй земельної ділянки; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування вимог позовної заяви посилалась на те, що сторони є сусідами та власниками відповідних земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0047 (власниця - ОСОБА_1 ) та :01:002:0045 (власниця - ОСОБА_2 ). Вважає, що відповідач самовільно захопила землі комунальної власності, встановила паркан в порушення вимог ЗК України поза межами земельної ділянки, була повідомлена про вчинення перешкод у користуванні власністю позивача, проте дій для усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою позивача не вчинила.

Позивач зверталась до Виконавчого комітету Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області щодо наявності перешкод в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться у власності ОСОБА_1 , а саме щодо самовільного захоплення ОСОБА_2 земель комунальної власності (встановлення паркану в порушення вимог ЗК України поза межами земельної ділянки). У відповідь на запит сільський голова ОСОБА_4 зазначив, що було прийнято рішення «Про рекомендацію виконавчому комітету Феодосіївської сільської ради направити припис. ОСОБА_2 з вимогою неухильного дотримання норм ЗК України, а саме встановлення паркану у відповідності до межових знаків земельної ділянки, та з урахуванням червоних ліній».

Вказувала, що протиправний вихід за межі земельної ділянки, що належить відповідачу на праві власності, шляхом встановлення паркану та порушення вимог ЗК України, попри протиправний характер таких дій, створює для позивача, як власника незручності у користуванні власною ділянкою, обмежує її права, змушує витрачати власний час та кошти для встановлення факту порушень відповідачем вимог закону та доведення порушення власних прав (а.с. 2-4).

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовлено (а.с. 112-115).

Не погодившись з рішенням районного суду, 04 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Коваленко В.О. подав до суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с. 117-125).

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним, оскільки суд порушив норми процесуального права, не дослідив усі обставини справи, які мають значення для справи. Вважає, що відповідачем було здійснено самовільне захоплення земель комунальної власності (встановлено паркан поза межами її земельної ділянки, тобто своїми діями відповідач обмежила право власності позивача. Позивач не зобов`язана встановлювати факти протиправності дій інших осіб, оскільки не наділена такими повноваженнями, право власності є абсолютним правом, а відповідь Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області підтвердила факт протизаконності дій відповідача. Вказував, що позивачем надано докази порушення права власності, вчинені дії для досудового усунення перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою шляхом відповідного звернення до третьої особи, сформовано доказову базу. Проте відповідачем не надано жодних пояснень, проігноровано судовий розгляд та продовжується порушення прав позивача.

Особи, якіберуть участьу справідо судуне прибули,про часта місцерозгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Коваленко В.О., відповідачка ОСОБА_2 були сповіщені на зазначені ними адреси, повідомлення повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Третя особа Виконавчий комітет Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області був сповіщений врученням повідомлення уповноваженій особі. При цьому, представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Коваленко В.О. знайомився з матеріалами справи в апеляційному суді, а відтак був обізнаний з рухом справи в суді апеляційної інстанції. Клопотання про відкладення розгляду справи та (або) оголошення перерви до суду не надходили. (а.с. 140, 148-155).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України" № 16652/04).

Тому, апелянта ОСОБА_1 , її представник - адвокат Коваленко В.О., як особа яка подала апеляційну скаргу, мали проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу цікавитись рухом справи в апеляційному суді за поданою скаргою.

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення ОСОБА_2 правил добросусідства, що останньою було здійснено неправомірне будівництво паркану, яке порушує права позивача, чинить шкоду її майну, погіршуючи стан її земельної ділянки, або створює незручності чи перешкоди в користуванні нею.

З таким висновком суд апеляційної інстанції погодився з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24 листопада 2017 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Куликовською Т.В. за реєстровим № 988, ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1389 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером :01:002:0047 (а.с. 19-22).

В подальшому право власності позивача на вищезазначену земельну ділянку було зареєстроване, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності за індексним номером 105051982 (а.с. 23-24).

Як вказано в позовній заяві, власником сусідньої з земельною ділянкою ОСОБА_1 земельної ділянки за кадастровим номером :01:002:0045 є ОСОБА_2 , на підтвердження чого до позовної заяви додано схему розміщення земельних ділянок (а.с. 8).

Згідно з листом сільського голови Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області «Щодо розгляду клопотання» за № 240/01/06/21 від 25 червня 2021 року позивача було повідомлено, що було прийнято рішення «Про рекомендацію виконавчому комітету Феодосіївської сільської ради направити припис ОСОБА_2 з вимогою неухильного дотримання норм ЗК України, а саме встановлення паркану у відповідності до межових знаків земельної ділянки, та з урахуванням червоних ліній» (а.с. 12).

Згідно відповіді сільського голови Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області «Щодо розгляду запиту» за № 001-114 від 09 серпня 2021 року було розглянуто клопотання ОСОБА_1 щодо самовільного захоплення ОСОБА_2 земель комунальної власності (встановлення паркану в порушення вимог ЗК України поза межами земельної ділянки) та прийнято рішення «Про рекомендацію виконавчому комітету Феодосіївської сільської ради направити припис ОСОБА_2 з вимогою неухильного дотримання норм ЗК України, а саме встановлення паркану у відповідності до межових знаків земельної ділянки, та з урахуванням червоних ліній» (а.с. 10).

01 липня 2021 року на адресу ОСОБА_2 було направлено лист сільського голови Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області за № М003/01/07/21, в якому повідомлено про прийняте рішення та міститься прохання привести розміщення паркану у відповідність межам земельної ділянки, кадастровий номер :01:002:0047 та з дотриманням червоних ліній забудови, попереджено про адміністративну відповідальність, передбачену ст. 53-1 КУпАП (а.с. 11).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пунктів «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.

За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Разом з тим, суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0047 за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Лісники, «Старушиче урочище», шляхом знесення паркану, встановленого в порушення вимог ЗК України поза межами земельної ділянки :01:002:0045, власником якої є ОСОБА_2 та заборонити їй встановлювати паркан чи інші перешкоди поза межами належної їй земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не доведено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0045 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 та межує з земельною ділянкою позивача з кадастровим номером :01:002:0047 за адресою: Київська область, Обухівський район, с. Лісники, «Старушиче урочище».

Також позивачем не надано доказів, що дії відповідачки ОСОБА_2 , пов`язані із встановленням паркану порушують право позивачки на належну їй на праві власності земельну ділянку.

Жодних клопотань про призначення експертизи з метою встановлення факту розташування паркану відповідача на земельній ділянці позивача до суду не заявлялось.

Апеляційний суд погодився з висновками суду, що надані позивачем відповідь сільського голови Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області «Щодо розгляду запиту» за № 001-114 від 09 серпня 2021 року, лист сільського голови Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області за № М003/01/07/21 від 01 липня 2021 року, лист сільського голови Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області «Щодо розгляду клопотання» від 25 червня 2021 за № 240/01/06/21, не доводять порушення відповідачем права на землю позивача, оскільки не містять підтвердження факту протиправного встановлення паркану ОСОБА_2 на земельній ділянці позивача та (або) створюють перешкоди у користуванні позивачкою належною їй земельною ділянкою.

При цьому, на думку колегії суддів, у випадку доведення стверджуваного позивачкою факту порушення, зокрема, самовільного захоплення відповідачкою земель комунальної власності, власник та (або) уповноважений орган має право самостійного звернення до суду за захистом прав, які вважатиме порушеними (а.с. 2).

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 07 грудня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова