ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7112/23 Справа № 174/249/23 Суддя у 1-й інстанції - Ілюшик І. А. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 174/249/23

Номер провадження 22-ц/803/7112/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року головуючого судді Ілюшик І.А. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про стягнення моральної шкоди в порядку захисту прав споживача,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (далі - АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз»), мотивуючи вимоги тим, що між сторонами укладений публічний договір про розподіл природного газу і вона є споживачем природного газу, який їй постачає відповідач. Разом з нею в квартирі за адресою : АДРЕСА_1 проживають її чоловік та неповнолітні діти.

13 квітня 2021 року працівники відповідача відключили газові прилади в її квартирі від газопостачання, методом пломбування (механічне від`єднання газопроводу з установкою заглушки з пломбуванням), про що склали акт на відключення ГМВГ, в якому вже було надруковано: «Причина відключення газу Порушення ПБСГ р.5,п.5,п.п.5.7, наявність витоку газу на запірному пристрої ду-20 м.м.».

09 липня 2021 року позивач звернулася з письмовою заявою до відповідача, в якій просила усунути причину аварійного відключення газопостачання в її квартиру, а саме, причину витоку газу на запірному пристрої ду-20 м.м. (якщо таке має місце) на газопроводі в її квартирі та відновити газопостачання в квартиру.

Своїм листом від 15 липня 2021 року № 490-ЛВ-11425-0721 відповідач відмовив у відновленні газопостачання у належну їй квартиру, мотивуючи це тим, що для відновлення газопостачання, необхідно, щоб вона усунула порушення. Вважаючи відмову відповідача в усуненні причин аварійного відключення газопостачання у належну їй квартиру та відновлення такого газопостачання неправомірною, вона звернулася з позовом про захист прав споживача до суду.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача природного газу відмовлено.Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2021 року скасовано та зобов`язано відповідача здійснити дії щодо усунення витоку газу та відновлення газопостачання, із дотриманням Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року №285, до газових приладів у квартирі позивача.

12 серпня 2022 року відповідач відновив газопостачання в належну їй квартиру, про що відповідачем за її участю був складений акт про відновлення розподілу природного газу від 12 серпня 2022 року на підставі судового рішення.

Внаслідок неправомірних дій відповідача щодо несвоєчасного усунення витоку газу та відновлення газопостачання в належну їй квартиру за її заявою від 09 липня 2021 року їй була спричинена моральна шкода, оскільки з 09 липня 2021 року по 12 серпня 2022 року (коли було поновлено постачання газу в квартиру в якій проживають вона та її неповнолітні діти) внаслідок відключення від газопостачання вона не мала змоги опалювати житлове приміщення та готувати гарячу їжу своїм дітям, також, вона та діти не мали змоги проводити гігієнічні процедури за допомогою гарячої води, що негативно вплинуло на її психологічний стан, приймаючі до уваги, що у зимовий період 2021 - 2022 року температура повітря на дворі мала мінусове значення по Цельсію, а тому неможливість обігріву житла, спричинило їй фізичні та душевні страждання від того, що вона почувала себе дуже некомфортно, та бачила, що її діти страждають від холоду, страждають від відсутності гарячої їжі та позбавлені можливості приймати водні процедури з гарячою водою.

Крім того, внаслідок несвоєчасного усунення витоку газу та відновлення газопостачання відповідачем, був порушений її звичний спосіб життя, оскільки у неї виникла необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а саме, звертатися до знайомих щоб вони хоча би декілька разів кожного місяця дозволяли їй та її дітям скористатися гарячою водою яка була в їх житлових приміщеннях, щоби прийняти їй та її дітям гарячий душ у ванній, тобто помитися, звертатися до судів щодо спонукання відповідача поновити газопостачання в її квартиру.

З урахуванням викладеного, просила стягнути на її користь з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» моральну шкоду спричинену порушенням прав споживача природного газу в розмірі 50 000 грн.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 16 000 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що відновлення відповідачем газопостачання до квартири позивача обумовлювалося виключно необхідністю дотримання норм чинного законодавства та не може бути визнане таким, що спричинило моральну шкоду позивачу. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року у справі 174/539/21 не визнано неправомірними дії з боку працівників підприємства, що могло б слугувати спричинення моральної шкоди. Будь-яких доказів про моральні страждання позивача, враховуючи положення ст. 23 ЦК України, спричинених внаслідок протиправних дій відповідача в позовній заяві не наведено.Додані до позову свідоцтва про народження дітей позивача та довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні, не є доказами на підтвердження моральної шкоди та її розміру.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване. Зокрема зазначено, що доводи відповідача щодо відсутності підстав для відновлення газопостачання до квартири позивача, спростовуються висновками викладеними в постанові Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2022 року у справі № 174/539/21, якими така бездіяльність відповідача була визнана неправомірною та відповідача було зобов`язано здійснити дії щодо усунення витоку газу та відновлення газопостачання. Посилання в скарзі, що лише 10 серпня 2022 року з позивачем укладено договір на сервісне (технічне) обслуговування побутового споживача, є безпідставними, оскільки відповідачу нічого не заважало укласти такий договір після звернення позивача про відновлення газопостачання у липні 2021 року та відновити газопостачання, що в свою чергу було зроблено відповідачем тільки після ухвалення відповідного судового рішення. Відповідач повинен був на підставі Кодексу газорозподільних систем та Правил безпеки систем газопостачання, без звернення позивача до суду та ухвалення судом відповідного рішення, на підставі тільки її письмового звернення до відповідача, укласти з позивачем необхідний договір та відновити газопостачання в її квартиру, чого зроблено не було, чим порушив права позивача та спричинив їй моральну шкоду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно Акту на відключення ГМВГ від 13.04.2021 року за адресою проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_2 , працівниками АТ Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз було здійснено відключення газового приладу ПГ-4, ОП Альфа по причині порушення ПБСГ р.5, п.5, п.п.5.7, наявності витоку газу на запірному пристрої ду-20 мм, з метою пломбування (механічного від`єднання газопроводу з установкою заглушки з пломбуванням) (а.с. 9).

Згідно Акту від 12.08.2023 року відповідач відновив газопостачання в належну ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 , про що відповідачем за участю позивача був складений акт про відновлення розподілу природного газу від 12.08.2022 року на підставі судового рішення (а.с. 10).

З тексту рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08.06.2021 року по цивільній справі № 174/243/21 вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача природного газу та стягнення моральної шкоди, третя особа - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», вказала, що вважає, дії відповідача у вигляді припинення 13.04.2021 року газопостачання в належну їй квартиру протиправними, внаслідок неправомірних дій відповідача їй була спричинена моральна шкода. Спричинену їй відповідачем моральну шкоду внаслідок порушення її прав як споживача природного газу, шляхом неправомірного припинення його подачі, вона оцінила в 50 000 грн. Позивач просила визнати дії АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» по відключенню 13.04.2021 року газопостачання в квартиру протиправними; зобов`язати товариство відновити за власний рахунок газопостачання в квартиру; стягнути на її користь з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» моральну шкоду, спричинену порушенням її прав споживача природного газу в розмірі 50 000 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача природного газу та стягнення моральної шкоди, третя особа - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» відмовлено в повному обсязі.Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.04.2022 року рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08.06.2021року залишено без змін (а.с. 24-31).

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача природного газу посилаючись на те, що в її випадку немає доказів (відсутній відповідний акт розмежування), що саме на неї, а не на відповідача покладається обов`язок з належного технічного обслуговування газової мережі в її квартирі, оскільки не визначена балансова належність та експлуатаційна відповідальність сторін. Тому, позивач просила зобов`язати АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» усунути причину аварійного відключення газопостачання в її квартиру, а саме причину витоку газу на запірному пристрої ду-20 м.м. та відновити газопостачання (розподіл природного газу) в квартиру. Інших позовних вимог ОСОБА_1 не заявляла.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18.10.2021 року по цивільній справі № 174/539/21 в задоволенні позову відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.07.2022 року рішення суду першої інстанції від 18.10.2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги задоволено частково та зобов`язано АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» здійснити дії щодо усунення витоку газу та відновлення газопостачання, із дотриманням Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15 травня 2015 року № 285, до газових приладів у квартирі позивача (а.с. 5-7).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 24.02.2023 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 їх батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 12-14).

Ухвалюючи рішення , суд першої інстанції виходив з доведеності вимог позивача. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд з урахуванням принципу розумності, виваженості та справедливості, враховуючи завдані позивачу душевні страждання, характер неправомірних дій відповідача, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог визначивши розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 16 000 грн.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Частинами 4, 5 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто, законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Статтею 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Пункт 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

За змістом ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Отже, моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі № 216/3521/16-ц.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач зазначала, що внаслідок неправомірних дій відповідача щодо несвоєчасного усунення витоку газу та не відновлення газопостачання в квартиру за її заявою від 09 липня 2021 року їй була спричинена моральна шкода, оскільки з 09 липня 2021 року по 12 серпня 2022 року, коли було поновлено постачання газу в квартиру, в якій проживає вона та її неповнолітні діти, внаслідок відключення від газопостачання вона не мала змоги опалювати житлове приміщення, готувати гарячу їжу своїм дітям, проводити гігієнічні процедури за допомогою гарячої води, що негативно вплинуло на її психологічний стан.

В постанові Дніпровського апеляційного суду від 19 липня 2023 року по справі № 174/539/21, суд апеляційної інстанції, встановивши, що відповідно до Правил безпеки систем газопостачання, відключення від системи газопостачання із встановленням заглушки, зокрема, у квартирі АДРЕСА_2 відбулось у зв`язку з наявністю витоків газу; приймаючи до уваги, що позивач у письмовій формі зверталась до АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» з заявою про відновлення газопостачання згідно вимог передбачені Кодексом газорозподільних систем для відновлення газопостачання; враховуючи, що газопостачання використовується споживачем із метою задоволення власних побутових потреб у газі, а тому безпідставне припинення газопостачання споживачу або відмова у відновленні газопостачання вказує на суттєве порушення та обмеження її побутових потреб, та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, дійшов до висновку про наявність підстав для зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» здійснити дії щодо усунення витоку газу та відновлення газопостачання у квартирі АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті її преамбули, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності») (рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції,правильно встановив,що позивачем доведено наявність складу цивільно-правового правопорушення, а саме, наявність такої шкоди, протиправної поведінки відповідача і причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на корись ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 16 000 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне і обґрунтоване рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду, в справі не виявлено.

Доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Доводи відзиву є слушними та заслуговують на увагу.

До апеляційної скарги відповідачем було долучено нові письмові докази, а саме: копію договору сервісного (технічного) обслуговування побутового споживання № 62AN490-14582-22 від 10 серпня 2022 року ,укладеного між АТ « Дніпропетровськгаз» та ОСОБА_1 , які не були предметом дослідження у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Подаючи до апеляційного суду нові докази, заявник не обґрунтував неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції. З огляду на зазначене, апеляційний суд не приймає до уваги надані відповідачем нові докази.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: