Номер провадження: 22-ц/813/1044/23
Справа № 515/1285/20
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частину земельної ділянки в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

27 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовною заявою, в якій просив визнати за ним право власності на 1/6 частину земельної ділянки в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині, посилаючись на наступні обставини.

15 грудня 2016 року його дружина ОСОБА_3 вчинила у Струмківській сільській раді Татарбунарського району Одеської області заповіт, яким заповіла їх онуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належну їй земельну ділянку площею 9,52 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії І-ОД №080792, виданого Струмківською сільською радою 23 лютого 2001 року. Опікуном малолітнього ОСОБА_4 є його дочка ОСОБА_2 , відповідач у справі. ІНФОРМАЦІЯ_2 його дружина ОСОБА_3 померла в с. Спаське Татарбунарського району Одеської області. Він з 20 листопада 2015 року є пенсіонером за віком, тобто, непрацездатним вдівцем. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України непрацездатний вдівець спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). У зв`язку з тим, що у нього мінімальна пенсія, якої не вистачає на життя, він звернувся до відповідача з проханням разом звернутися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, бо всі оригінали документів по спадщині знаходяться саме у неї. Але відповідач відмовилась від його пропозиції, пояснивши, що земля перебуває в оренді у фермера, який заплатив їй гроші за оренду на 7 років наперед і вона не бажає займатись цим питанням. А без оригіналів документів нотаріус не може відкрити спадкову справу та не може видати йому свідоцтво про право на спадщину (обов`язкову частку). Після смерті дружини право спадкувати належну їй земельну ділянку за законом мали три особи: він, як чоловік померлої; син дружини від першого шлюбу ОСОБА_5 та їх спільна дочка ОСОБА_2 , відповідач у справі. Отже, його обов`язкова частка у згаданій земельній ділянці, згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України становить половину від 1/3 частини земельної ділянки, а саме, 1/6 частину всієї земельної ділянки, що складає площу 1,5862 га. Строк на прийняття спадщини він не пропустив, оскільки на день смерті дружини постійно проживав з нею в одному будинку і був зареєстрований у ньому.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частину земельної ділянки в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення повністю та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що при прийнятті оскаржуваного рішення не взято до уваги той факт, що позивач не зміг своєчасно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України тому, що відповідач утримувала в себе всі оригінали документів померлої ОСОБА_3 . Також відповідач вважає, що він фактично прийняв у спадщину свою обов`язкову долю, а саме 1/6 частину спірної земельної ділянки, як непрацездатний спадкоємець, оскільки згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України він на день смерті спадкодавця постійно проживав з нею в одному будинку по АДРЕСА_1 і був там зареєстрований. Також скаржник вважає, що його заява про відмову від своєї обов`язкової долі у спадщині не має юридичної сили, оскільки вона була написана після спливу шестимісячного строку після відкриття спадщини встановленого ст. 1273 ЦК України.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 06 жовтня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

Фактичні обставини справи

З копій: паспорту НОМЕР_1 , пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 серія НОМЕР_3 (а.с.4-5, 6) слідує, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Бородіно Тарутинського району Одеської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Він є пенсіонером за віком з 02 грудня 2015 року.

З копії паспорту НОМЕР_4 (а.с.7) видно, що відповідач народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Спаське Татарбунарського району Одеської області, зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 (а.с.11), ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 28 грудня 1987 року у виконавчому комітеті Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, актовий запис №23. Після державної реєстрації шлюбу прізвище подружжя « ОСОБА_7 ».

Згідно копії державного акта на право приватної власності на землю серії І-ОД №080792 (а.с.13), ОСОБА_3 на підставі рішення Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 06 червня 2000 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 9,52 га, що розташована на території Струмківської сільської ради, масив № НОМЕР_6 , діл. № НОМЕР_7 , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 9,5172 га, кадастровий номер 5125 084700:01:001:1690, також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (копія на а.с.14).

З копії заповіту, складеного 15 грудня 2016 року (а.с.10), слідує, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким земельну ділянку площею 9,52 га, належну їй на підставі особистої власності, яка розташована на території Струмківської сільської ради, та 1/2 будинку, належного їй на праві приватної власності, який розташований по АДРЕСА_1 , заповіла своєму онуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 (а.с.12) підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Спаське Татарбунарського району Одеської області.

Як видно з матеріалів справи, позивач є пенсіонером за віком з 02 грудня 2015 року, на момент смерті ОСОБА_3 він був непрацездатним.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні ді ти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Отже, позивач, як непрацездатний вдівець, мав спадкувати, незалежно від змісту заповіту, половину частки майна померлої дружини, яка належала б йому у разі спадкування за законом.

У заяві, посвідченій секретарем Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 25 червня 2018 року (копія на а.с.34), ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його дружина ОСОБА_3 і йому відомо про зміст заповіту, посвідченого Струмківською сільською радою від 15 грудня 2016 року. Йому роз`яснено, що він, як непрацездатний, згідно ст. 1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку у спадковому майні. Проте, він, усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для нього істотне значення, без застосування до нього фізичного та психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, від одержання обов`язкової частки у спадщині відмовляється.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено ч. 1 ст. 1270 ЦК України.

За змістом ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За приписами ч.ч. 1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Таким чином, позивач, як непрацездатний вдівець, мав спадкувати, незалежно від змісту заповіту, половину частки майна померлої дружини, яка належала б йому у разі спадкування за законом. Але він не прийняв спадщину, на яку мав право. Про це свідчить те, що позивач: а) протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини; б) подав до уповноваженої особи Струмківської сільської ради заяву про відмову від прийняття спадщини, яка є безумовною і беззастережною. І хоча така заява подана ним через незначний час після спливу строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, проте, ця заява є прийнятою, її ніхто не відміняв; в) свою відмову позивач не відкликав ні протягом строку, встановленого для її прийняття, а ні взагалі.

Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача, як необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Однак колегія суддів вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є суттєвим в контексті здійснення правосуддя, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що позивача подав до уповноваженої особи Струмківської сільської ради заяву про відмову від прийняття спадщини поза межами строку, передбаченого частиною першою статті 1270, частиною першою статті 1273 ЦК України.

Враховуючи вказану обставини, вищезазначена заява не має юридичного значення.

Таким чином є помилковими висновку суду першої інстанції, що вказана заява має юридичне значення, оскільки вона подана через незначний час після спливу строку встановленого ст. 1270 ЦК України та висновки про її безумовність і беззастережність також є помилковими та не спростовують вищенаведені висновку суду апеляційної інстанції.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі №510/350/16-ц зазначено, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом.

Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 5.10 розділу II глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5 (далі - Порядок), при визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 ЦК України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обов`язкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом.

Пунктом 5.11 глави 10 Порядку визначено, що при визначенні розміру обов`язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі).

Враховуючи зміст позовної заяви вбачається, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є чоловік ОСОБА_1 (позивач), син ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_2 (відповідач), розмір обов`язкової частки позивача у спадщині складає 1/6.

Таким чином, враховуючи зміст позовної заяви, ОСОБА_1 , як непрацездатний за віком вдівець спадкодавця ОСОБА_3 , відповідно до статті 1241 ЦК України, має право на обов`язкову частку у спадковому майні, що складається з 1/6 частини земельної ділянки площею 9,52 гектара, розташовану на території Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, масив № НОМЕР_6 , діл № НОМЕР_7 , згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІО №080792 виданого Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 23 лютого 2001 року на ім`я ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви скаржником сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 26 жовтня 2020 року (а.с.3), а за подання апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 1260,00 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0..1 від 29 березня 2021 року (а.с.44).

Враховуючи задоволення позовних вимог повністю, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1260,00 гривень

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 березня 2021 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/6 частину земельної ділянки в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право на обов`язкову частку у спадковому майні, що складається з 1/6 частини земельної ділянки площею 9,52 гектара, розташовану на території Струмківської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, масив № НОМЕР_6 , діл № НОМЕР_7 , згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ІО №080792 виданого Струмківською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 23 лютого 2001 року на ім`я ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_9 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1260,00 грн (одна тисяча двісті шістдесят гривень 00 копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк