Справа № 212/6755/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., за участю секретаря судового засідання Машошиної Ю.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

У вересні 2023 року адвокат Максимов Р.І., що діє в інтересах позивача звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 15361 від 10 жовтня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (далі АТ КБ Приватбанк) грошові кошти у сумі 304627,93 грн. та 3000 грн. за вчинення виконавчого напису, а також просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис № 15361 з порушенням норм Закону України Про нотаріат та Постанови КМУ від 29 червня 1999 року № 1172, оскільки 22 лютого 2017 року редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі нотаріально посвідченого договору. Нотаріусом було вчинено виконавчий напис після набрання законної сили постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року за якою виконавчий напис може бути вчинено лише за наявності нотаріально посвідченого договору, а також не перевірено безспірність стягнутої заборгованості. Позивач вважає суму заборгованості у загальному розмірі 304627,93 грн. безпідставною, оскільки кредитний договір від 10 серпня 2006 року між позивачем та АТ КБ Приватбанк письмово не укладався, а мало місце підписання заяви про надання банківських послуг, яка не містила інформації про проценти за сплату кредиту, а тому нарахування неустойки (пені, штрафу, комісії) безпідставне. Крім того, зі спірного виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості проводиться з 10 серпня 2006 року по 04 серпня 2017 року, тому строк виникнення заборгованості почався з 10 серпня 2006 року, в той час як відповідач звернувся із заявою про видачу виконавчого напису 10 жовтня 2017 року тобто поза межами трирічного строку давності.

Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович належним чином завірені копії документів, що становлять нотаріальну справу за нотаріальною дією - вчинення виконавчого напису № 15361 від 10 жовтня 2017 року яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк грошові кошти у сумі 304627,93 гривень.

Ухвалою суд від 07 вересня 2023 року судом також вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за спірним виконавчим написом.

Відповідач АТ КБ Приватбанк скористався правом надання відзиву, в якому позовні вимоги не визнав та зазначив, що відповідно до укладеного договору позивач отримала кредит і користування кредитними коштами свідчить про згоду позивача з умовами кредитування та необхідністю виконання наявних зобов`язань за договором. Позивачем належним чином не виконано свої зобов`язання за договором, кредит не повернуто у межах строку, передбаченого договором та не сплачено відсотки, комісію та інше за користування кредитом. АТ КБ Приватбанк здійснювались додаткові заходи щодо вирішення питання в досудовому порядку, шляхом направлення вимог про усунення порушень за вказаним кредитним договором, які залишено без уваги з боку позивача. Позивачем не надано жодного доказу відсутності заборгованості за кредитним договором. АТ КБ Приватбанк було надано нотаріусу всі необхідні документи відповідно до Переліку № 1172, а саме кредитний договір, засвідчений Банком розрахунок заборгованості у якому відображені всі операції позивача щодо погашення заборгованості, а тому підстави вважати що виконавчий напис вчинено з порушенням або без документів, що підтверджують безспірність вимог відсутні. Крім того, якщо до вимоги за якою видається виконавчий напис законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Оскільки мало місце переривання строку шляхом часткової оплати позивачем боргу, відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний період, а нотаріусом правомірно в межах строків, встановлених ст.88 Закону України Про нотаріат та Порядку № 295/6 вчинено виконавчий напис і відповідачем не доведено факт погашення суми кредиту. Також, АТ КБ Приватбанк не погоджується з сумою 8500 грн. відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки матріали позову не містять детального опису робіт виконаних адвокатом та розрахунку витрат із зазначенням витраченого часу. Вказана справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, тому відповідно до ст.19 ЦПК України не є складною. Також, АТ КБ Приватбанк звернувся до суду із клопотанням про застосуваня строку позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк для звернення до суду, так як 10 жовтня 2017 року було вчинено виконавчий напис, 19 червня 2019 року було відкрито виконавче провадження, а з позовом позивач звернувся лише у 2023 році тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови від позову. Враховуючи викладене, просять застосувати строку позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Від представника позивача - адвоката Максимова Р.І. на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що на час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Швець Р.О. у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів: оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору, так як він не посвідчувався нотаріально та взагалі письмово не укладався; документів, які підтверджують безспірність заборгованості, а такод нотаріусом не перевірено строк позовної давності, який сплив, тобто, спірний виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України Про нотаріат та Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, у зв`язку з чим підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідачем не надано доказів на спростування зазначених доводів, оскільки, копію нотаріального посвідченого кредитного договору чи будь-якого договору не надано, документів, які підтверджують безспірність заборгованості також не надано та не спростовано доводи щодо пропуску позовної давності при зверненні до нотаріуса. Розмір витрат на правову допомогу адвоката підтверджено належним чином наданими до позову доказами. Позивач не могла знати про вчинення 10 жовтня 2017 року виконавчого напису, оскільки ніяким чином не була повідомлена про його вчинення, а відомо їй стало, коли з її заробітної плати почали відраховувати кошти, тобто найраніший термін коли ОСОБА_1 могла довідатися про існування оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса є 19 червня 2019 року і кінцевий строк позовної давності у такому разі є 19 червня 2022 року. Однак, Законом України від 30.03.2020 року №540-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19) строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин діяв в Україні з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року включно, а отже строк позовної давності продовжився до 15.09.2025 року, і навіть якщо рахувати з дня вчинення виконавчого напису, такий строк закінчиться 07.01.2024 року, у зв`язку з чим вважали строк давності не пропущений позивачем.

Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович та Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) письмові пояснення не надали. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович надав клопотання, в якому вказав, що надати копії документів на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 15361 від 10 жовтня 2017 року не надається можливим у зв`язку із знищенням документів 15 липня 2022 року.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис за № 15361 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк заборгованості за кредитним договором № DNH4KS34530322 від 10 серпня 2006 року. Строк, за який провадиться стягнення 4012 днів, а саме з 10 серпня 2006 року по 04 серпня 2017 року. Сума, що підлягає стягненню складає 304627,93 грн., з урахуванням: 20438,13 грн. заборгованість за тілом кредиту, 142525,73 грн. заборгованість за відсотками, 126681,79 грн. заборгованість з пені, 500 грн. заборгованість по штрафам (фіксована частина), 14482,28 грн. заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) грн. Витрати за вчинення виконавчого напису 3000 грн. (а.с.16).

Постановою державного виконавця Покровського відділу державної виконачої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 19 червня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59379659 з примусового виконання виконавчого напису № 15361 (а.с.17).

З метою виконання виконавчого напису № 15361, державним виконавцем Покровського відділу державної виконачої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у виконавчому провадження № 59379659 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26 червня 2019 року (а.с.18).

Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Виходячи з положень ст.87 Закону України Про нотаріат, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

З урахуванням приписів ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, що зазначено в правовій позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-887цс17 від 05 липня 2017 року.

Для правильного застосування положень ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат».

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16 зробила висновок, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі».

Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених для нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений нотаріусом 10 жовтня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, у зв`язку із чим кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Крім того, як вбачається зі змісту виконавчого напису, строк, за який провадиться стягнення становить більше трьох років - з 10 серпня 2006 року по 04 серпня 2017 року, що свідчить про те, що під час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом, всупереч ст.88 Закону України Про нотаріат не враховано того, що з моменту виникнення права вимоги у стягувача до моменту вчинення виконавчого напису минуло більше ніж три роки, тобто сплив строк позовної давності.

Крім того, суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Суд вважає, що доводи позивача щодо відсутності безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача не спростовані, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин надання приватному нотаріусу доказів на підтвердження існування заборгованості та її безспірності суду не надано, а тому слід вважати, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису існувала спірна заборгованість перед стягувачам, а отже наявні правові підстави для задоволення позовних вимог.

При цьому, дійшовши висновку про обґрунтованість позову, суд переходить до вирішення заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.8 ст.261 ЦК України, винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом.

Як встановлено судом та не заперечувалось самим позивачем у наданих письмових заявах по суті справи, про вчинення оспорюваного виконавчого напису ОСОБА_1 дізналась після відкриття виконавчого провадження 19 червня 2019 року, коли з її заробітної плати почали стягуватись грошові кошти на погашення боргу.

Вказане підтверджується постановою держвиконавця від 26.06.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 була достеменно обізнана про існування оспорюваного виконавчого напису ще у червні 2019 року, а отже трирічний строк позовної давності сплинув у червні 2022 року, при цьому до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позивач звернулась лише 05 вересня 2023 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), відповідно до якого розділ Прикінцеві положення ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України було продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: У пункті 12 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи із наведених норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

Таким чином, оскільки строки позовної давності мали спливати для позивача ОСОБА_1 під час дії карантину у червні 2022 року, трирічний строк загальної позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, продовжився на період дії такого карантину, тобто до моменту його завершення 30 червня 2023 р.

При цьому, суд не погоджується з розрахунком строку позовної давності, наведений представником позивача, оскільки в силу вимог закону під час дії карантину строк позовної давності не зупинявся і не переривався, а лише був продовжений на період дії карантину, тобто після завершення карантину 30.06.2023 року перебіг позовної давності не розпочався заново, як про це помилково зазначено представником позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем подано до суду позов із пропуском загального строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові, при цьому не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав зупинення перебігу позовної давності, визначених ст. 263 ЦК України, або підстав переривання строку позовної давності, визначених ст. 264 ЦК України.

Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 527, 530, 610, 623, 1054 ЦК України, ст.ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 131, 137, 141, 178, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позовних ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

З моменту набрання рішенням законної сили - скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 07 вересня 2023 року, якою зупинено стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса № 15361 від 10 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № 59379659, відкритого 19 червня 2019 року державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Кіптик К.С.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк, , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, адреса: м. Київ, вул. Лютеранська, буд. 3, нежилі прим. з № 1 по № 5 (група прим. № 31) (в літ А), офіс 31.

Третя особа: Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , юридична адреса: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Федора Караманиць, буд. 37в.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано без проголошення 16 жовтня 2023 року.

Суддя: М.Д. Власенко