Справа № 513/840/23
Провадження № 2/513/266/23
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 жовтня 2023 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Миргород В.С.,

при секретарі Челак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №513/840/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Саратського районного суду Одеської області до ОСОБА_2 , про стягнення суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу.

Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 06.02.2019 року Саратським районним судом Одеської області було задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - Позивач) до ОСОБА_2 (далі - Відповідач) про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 5 537 грн. 20 коп. та судові витрати у розмірі 1 704 грн. 80 коп.Позивач зазначає, що 09.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління (далі AT «Ощадбанк») та Відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № НОМЕР_1 , згідно якого Відповідачу було надано кредит у розмірі 5 300 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 16.07.2015 року заборгованість останнього склала 5 537 грн. 20 коп. Майнові інтереси АЕ «Ощадбанк», що пов`язанні з матеріальними збитками, були застраховані у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» (далі ПрАТ «УПСК») згідно договору страхування кредитів №055/22 від 01.08.2014 року. За зверненням AT «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення відповідачем грошового зобов`язання та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 5 537 грн. 20 коп. 03.08.2018 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) було укладено Договір №03/08/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 5 537 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 20 коп., що було сплачено на користь AT «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) Позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної карки №787688.

04.09.2018 року ухвалою Саратського районного суду Одеської області було відкрито провадження у справі №513/763/18.

28.10.2022 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 повторно звернувся до відділу державної виконавчої служби/приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості у примусовому порядку.

Згідно Автоматизованої системи виконавчих проваджень 16.03.2023 року приватним виконавцем Притуляк Валерієм Миколайовичем було відкрито виконавче провадження №71317354.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 06.02.2019 року до даного часу не виконане.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача на його користь 3% річних у розмірі 796 (сімсот дев`яносто шість) грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 3 676 (три тисячі шістсот сімдесят шість) грн. 09 коп., а також витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі: 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі: 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

Ухвалою суду від 05.09.2023 року призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 04.10.2023 року на 09-30 год.

Позивач, його представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, шляхом доставки повідомлення у додаток «Viber». Позивач та його представник ОСОБА_3 до суду направили заяву про проведення судового засідання без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явився, був повідомлений належним чином, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення отримав особисто, про що свідчить власноручний підпис, до суду не з`явився, причину неявки суду не повідомив, клопотання про відкладенням розгляду справи до суду не направив.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.211, ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі сторони, повідомленої про дату, місце та час розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони до суду заяв та клопотань не надали.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Судом встановлено, що 06.02.2019 року Саратським районним судом Одеської області було задоволено позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та призначено до стягнуто з ОСОБА_2 5 537 грн. 20 коп.

09.09.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління та ОСОБА_2 було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_2 було надано кредит у розмірі 5 300 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов договору станом на 16.07.2015 року заборгованість останнього склала 5 537 грн. 20 коп. Майнові інтереси АЕ «Ощадбанк», що пов`язанні з матеріальними збитками, були застраховані у Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» згідно договору страхування кредитів №055/22 від 01.08.2014 року. За зверненням AT «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення ОСОБА_2 грошового зобов`язання та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 5 537 грн. 20 коп.

03.08.2028 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) було укладено Договір №03/08/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування в розмірі 5 537 (п`ять тисяч п`ятсот тридцять сім) грн. 20 коп., що було сплачено на користь AT «Ощадбанк» як відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок невиконання (часткового невиконання) Позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Договором про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної карки №787688.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд звертає увагу учасників справи, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Крім того, преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Преюдиціальні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки є встановленими у рішенні, немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву законність судового акта, який набрав законної сили. Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення (Правова позиція ВС у складі КГС, постанова від 18 березня 2021 року, справа № 902/608/19).

Отже вказані обставини, які були встановлені Саратським районним судом Одеської області у рішенні від 06.02.2019, не потребують повторного встановлення і дослідження.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування шкоди.

Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

За змістом статей 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17.

Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановлениям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Враховуючи вищевикладене Позивач має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення ухвали суду по справі №513/763/18 - 05.09.2018 року по день подання позовної заяви про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу - 20.06.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, ч.2 п. 3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено у повному обсязі то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

У відповідності до вимог п. 3,4 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема поведінку сторони під час розгляду справи та дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Між ФОП ОСОБА_1 та адвокатом Самойленко П.М. 30.01.2019 року укладений договір про надання правової допомоги № 30/01/19, який набрав чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

За умовами розділу 1 цього договору(Предмет Договору) адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У розділі 4.1 договору вказано, про розмір, порядок обчислення та порядок оплати гонорару.

На підставі Додаткової угоди №91 від 13.03.2023 року до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 адвокатом Самойленко П.М. визначено перелік послуг у даній справі, які складають суму 4000 грн. та Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13.03.2023 року підтверджено виконання робіт та послуг на загальну суму 4000 грн.

Платіжною інструкцією №Р24АРА946765033D1198 від 13.03.2023 року підтверджено факт розрахунку позивача з адвокатом за надані послуги у даній цивільній справі у розмірі 4000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги в сумі 4000 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на правничу допомогу у даній справі, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 77, 81, 211, 259, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 796-00 грн.ж та інфляційні витрати у розмірі 3676-09 грн, всього 4472-09 грн ( чотири тисячи чотириста сімдесят дві грн. 09. коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 858-88 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 09.10.2023 року.

Суддя В. С. Миргород