У Х В А Л А

про повернення позовної заяви позивачеві

16.10.2023 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області в складі Заярний А.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури, ГУНП у Вінницькій області, про визнання приюдиційними постанов суду, стягнення моральної шкоди за бездіяльність правоохоронних органів під час розслідування кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2023 судді Заярному А.М. після самовідводу судді Грушковської Л.Ю. передано на розгляд цю позовну заяву.

ОСОБА_1 в позовні заяві просить:

- визнати приюдиційними постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 та 29.10.2020 (в додатку), в яких зазначено: а) незаконні постанови правоохоронних органів, скасовані судом, з`являються незаконними діями правоохоронних органів; б) тривале неприйняття рішень у кримінальній справі призводить до страждань, невіри, неспокою;

- стягнути окремо з кожного відповідача моральну шкоду в сумі 300000 грн., обґрунтування якої знаходиться в ухвалах та постановах апеляційного суду в додатку до позову.

Ухвалою судді від 07.09.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України та ч. 4 ст. 177 ЦПК України, перша вимога не оплачена судовим збором (1073,50 грн.). Позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно вимогами ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

В порушення цієї статті, до позовної заяви ОСОБА_1 не додав документ, що підтверджує сплату ним судового збору за першою вимогою.

Ухвалою судді від 07.09.2023 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України та ч. 4 ст. 177 ЦПК України, перша вимога не оплачена судовим збором (1073,60 грн.). Позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання ухвали судді позивач ОСОБА_1 13.09.2023 подав до суду позовну заяву у новій редакції та клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки його пенсія є єдиним джерелом існування. Додав довідку ПФУ, що він з 14.08.2008 отримує пенсію, яка наразі становить 2100 грн. та довідку про склад сім`ї проживає сам.

Ухвалою судді від 14.09.2023, враховуючи докази надані позивачем на підтвердження його матеріального стану, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позивачеві продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали. Позивачеві роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали судді, а саме, що позовна заява буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню позивачеві.

На виконання вимог ухвали судді від 14.09.2023 позивач 18.09.2023 подав заяву (клопотання) про те, що він звільнений від сплати судового збору, а тому суд зобов`язаний звільнити його від сплати судового збору.

21.09.2023 позивач звернувся до Вінницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу судді Жмеринського міськрайонного суду від 14.09.2023. 03.10.2023 ухвалою Вінницького апеляційного суду відмовлено у прийнятті апеляційної скарги. 11.10.2023 справа повернута до Жмеринського міськрайонного суду.

Отже, повторно подавши заяву про звільнення від сплати судового збору, позивач додатково не навів інших підстав для задоволення цієї заяви та не надав нових доказів на підтвердження наведених фактів. Подана ним заява не вказує на неможливість усунути вимоги ухвали про залишення позову без руху шляхом сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до пункту 11 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з частиною третьою цієї статті з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачені умови, за яких суд може відстрочити та розстрочити сплату судового збору, зменшити його розмір або звільнити особу від сплати судового збору. Такими умовами є, якщо: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі ст. 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Звернувшись до суду із заявою про звільнення від сплати судового збору, на підтвердження скрутного майнового стану ОСОБА_1 не надав жодних документів.

Оскільки суд не наділений повноваженнями звільняти особу від сплати судового збору без будь-яких достатніх правових підстав та, враховуючи, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, враховуючи, що доказів позивач на підтвердження його матеріального стану не надав, вважаю, що у повторному клопотанні ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, в тому числі згідно Закону України «Про захист прав споживачів», слід відмовити.

Слід зазначити, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатись обмеженням доступу до суду.

За наведених обставин суддя зробив висновок, що позивач не виконав вимоги ухвали від 14.09.2023 про залишення позовної заяви без руху, а тому суддя констатує, що без усунення недоліків позовна заяви суд не може вирішити питання про відкриття провадження у справі, а відтак позовна заява підлягає поверненню позивачеві.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд роз`яснює, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Слід також зазначити, що в рішенні у справі «Креуз проти Польщі» Європейський Суд з прав людини зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатись обмеженням доступу до суду.

Керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури, ГУНП у Вінницькій області, про визнання приюдиційними постанов суду, стягнення моральної шкоди за бездіяльність правоохоронних органів під час розслідування кримінального провадження- повернути позивачеві.

Ухвала суду набирає законної сили в прядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ

Ухвала підписана 16.10.2023