УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви

29.09.2023 року м. Житомир

Суддя Богунського районного суду м. Житомира Чішман Л.М.,

вирішуючи питання про прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Богунського районного суду перебуває цивільна справа №295/9622/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

27.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з батьком.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Згідно ч. 1 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, яка подається з додержанням загальних правил пред`явлення позову, повинна відповідати вимогам статей 175 і 177 ЦПК України.

Судом встановлено, що форма поданої зустрічної позовної заяви відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину -доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач просить встановити місце проживання дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Разом з тим, позивачем до участі в справі не залучено всіх осіб, участь яких є обов"язковою щодо вирішення спірного питання, в такому випадку не залучено до участі в справі орган опіки та піклування.

Зустрічний позов повинен бути взаємно пов`язаний з первісним, при цьому взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах.

Так, підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Незважаючи на те, що, обидва позови виникають з сімейних правовідносин, проте позови обґрунтовані різними підставами, до позовних заяв додані різні докази, та предмет доказування є різним.

Задоволення зустрічного позову не виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову, та не має на меті доведення відсутності у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність сімейних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом.

Суд звертає увагу, що задоволення зустрічного позову в даному випадку не доводить відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову, який за наявності визначених законом підстав, також може бути задоволеним. Так само і відмова в задоволенні одного з позовів не свідчитиме про наявність підстав для автоматичного задоволення іншого позову. Ухвалення рішень за кожним з позовів залежатиме від того, чи будуть доведені сторонами обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог. Позови не є взаємопов`язаними і спільний їх розгляд не є доцільним, тому ризик ухвалення суперечливих або взаємовиключних рішень в даному випадку відсутній.

Крім цього, справа №295/9622/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, а справа №295/13215/23 про визначення місця проживання дитини - виключно в порядку загального позовного провадження.

При цьому, в жодному випадку не порушуються права та обов`язки відповідача, оскільки при ухваленні судового рішення у справі суд оцінює докази, на підставі яких встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньо дослідженні наявних у справі доказів.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року). Так само це право на доступ до суду може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Вирішення питання про прийняття до провадження зустрічного позову не є обов`язком суду.

Враховуючи те, що об`єднання даних позовів в одне провадження та спільний розгляд вищезазначених позовів може ускладнити розгляд справи, суд приходить до висновку, що в силу положень ч. 2 ст. 193 ЦПК України та наведених доводів суду спільний розгляд зустрічного та первісного позовів не є доцільним, тому суд приходить до висновку про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви.

Суд вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_1 , що відмова в прийнятті зустрічного позову не обмежує його право звернутись до суду із позовною заявою на загальних підставах.

У п. 15.10 розд. ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України зазначено, що в разі подання апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції, передбачені, зокрема п. 6 ст. 353 цього Кодексу (крім ухвал про відмову у прийнятті або повернення зустрічного позову), до суду апеляційної або касаційної інстанції передаються всі матеріали.

Зі змісту вказаної норми випливає, що ухвала про відмову у прийнятті або про повернення зустрічного позову підлягає апеляційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 193, 194, 260, п. 15.10 розд. ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Після набрання законної сили ухвали, повернути ОСОБА_1 зустрічну позовну заяву разом з додатками. Копію зустрічної позовної заяви долучити до матеріалів справи.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 29 вересня 2023 року.

Суддя Л.М.Чішман