Провадження № 2/761/6530/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі

представника позивача: ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про стягнення банківського вкладу, пені, трьох процентів річних за прострочення повернення коштів та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

23.03.2023 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача:

-230 000,00 суми вкладу за договором №ДВ-302/695112 банківського вкладу для фізичних осіб «Стабільний» від 26.05.2021;

-пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 230,00 грн.;

-3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 5614,52 грн.;

-суму на яку відбулось збільшення простроченої заборгованості з урахуванням індексу інфляції у розмірі 29 545,87 грн.;

-15 000,00 грн. відшкодування завданої моральної шкоди.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що 26.05.2021 року між сторонами був укладений Договір №ДВ-302/695112 банківського вкладу для фізичних осіб «Стабільний» за яким позивач розмістив на рахунку вклад в сумі 230 000,00 грн. строком до 28.05.2022 року з умовою продовження строку вкладу.

Позивач виконав власні зобов`язання та розмістив грошові кошти на рахунку, що підтверджується копією квитанції.

24.05.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій повідомив, що не має наміру продовжувати дію договору та просив перерахувати кошти на картку. Однак відповідач, всупереч волі позивача продовжив дію договору та грошові кошти не повернув.

На неодноразові звернення позивача, відповідач належним чином не відреагував та кошти не повернув.

А тому оскільки відповідач не виконав власні зобов`язання та не повернув грошові кошти депозиту, позивач просить стягнути з відповідача пеню на підставі п.4.7 Договору та на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні та 3% річних за період з 29.05.2022 року по 21.03.2023 року.

Крім того, позивач зазначає, що йому спричинена моральна шкода внаслідок протиправної поведінки відповідача щодо невиконання умов договору в частині повернення грошових коштів. Позивач втратив роботу у зв`язку з окупацією м.Херсон, на його утриманні перебувають дружина та дитина. Як вказує позивач, він обгрунтовано боявся, що у нього не буде коштів, щоб пережити період окупації в умовах відсутності доходу, а також в умовах коли треба пережити зиму без тепла та світла. А тому позивач оцінив моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн.

30.05.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому він просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. У відзиві представник зазначає, що письмова заява ОСОБА_1 від 24.05.2022 року про скасування пролонгації депозитного вкладу, яка була подана фактично в останні хвилини роботи відділення (у зв`язку із призупиненням його діяльності), вчасно не була внесена до системи, а з 26.05.2022 року відділення вже було закрите. У зв`язку з цим та оскільки клієнт не зняв ознаку автопролонгації в системах дистанційного обслуговування, вклад було автоматично продовжено на той самий строк та на таких саме умовах. Представник відповідача з посиланням на положення ст.617 ЦК України та введення воєнного стану зазначає, що саме внаслідок дії форс -мажорних обставин були порушені права позивача.

18.07.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у позовній заяві. Крім того представник зазначив, що відповідач повернув суму вкладу.

Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав частково, крім вимог про повернення вкладу, та просив їх задовольнити.

Відповідач представника в судове засідання не направив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, до суду надійшла заява про слухання справи у відсутність представника відповідача.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність представника відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, вислухавши представника позивача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 1058 ЦК України визначає, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Стаття 1060 ЦК України передбачає, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

В той же час стаття 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Як встановлено судом, 26.05.2021 року між АТ «Таскомбанк» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Вкладник) був укладений Договір №ДВ-302/695112 банківського вкладу для фізичних осіб «Стабільний» за умовами якого Банк залучив вклад в розмірі 230 000,00 грн. з моменту зарахування вкладу на рахунок вказаний в п.1.6 Договору та по 28.05.2022 року включно.

Договір підписаний сторонами, що свідчить про їх згоду із зазначеними умовами.

Позивач виконав власні зобов`язання та 26.05.2021 року вніс на депозитний рахунок Банку 230 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції.

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що по закінченні (в останній день) строку залучення Вкладу, строк Вкладу продовжується кожного разу на той самий строк та на умовах, встановлених Банком. У випадку, якщо Вкладник має намір отримати Вклад у день визначений в п.1.3 Договору та не розміщувати Вклад на новий строк, Вкладнику необхідно звернутися до відділення, де відкривався Вклад не пізніше ніж за 3 банківські дні до закінчення Строку залучення Вкладу, або зателефонувати до Контакт-центру Банку, або зняти ознаку автопролонгації в системах дистанційного обслуговування.

Як встановлено судом, 24.05.2022 року позивач звернувся до Банку із заявою про відміну пролонгації Договору №ДВ-302/695112 банківського вкладу для фізичних осіб «Стабільний» від 26.05.2021 року та повернення вкладу.

Представник відповідача не заперечував зазначеної обставини. Однак грошові кошти позивачу повернуті не були.

На численні звернення позивача про повернення банківського вкладу відповідач не відреагував, кошти не повернув.

230 000,00 грн. банківського вкладу було повернуто позивачу 30.05.2023 року (після відкриття провадження у справі), що підтверджується випискою по рахунку.

Згідно з п.1.10 Договору, Вклад виплачується Вкладнику по закінченню строку залучення Вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок.

Крім того, згідно з п.3.3 Договору, Банк зобов`язувався повернути вклад та нараховані проценти за Вкладом з дотриманням вимог п.п.1.9, 1.10 Договору.

У відзиві відповідач зазначив, що саме у зв`язку з агресією російської федерації було порушено права позивача.

Стаття 617 ЦК України визначає, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Враховуючи що відповідач тривалий час належним чином не реагував на численні звернення позивача щодо повернення грошових коштів банківського вкладу, фактично, позбавивши позивача права власності на його майно, суд з врахуванням встановлених обставин справи вважає, що відсутні законом передбачені підстави для застосування положень статті 617 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами.

Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стаття 550 ЦК України визначає, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пункт 4.7 Договору визначає, що у разі порушення Банком встановлених термінів виконання доручення Вкладника на перерахування, Банк платить Вкладнику пеню у розмірі 0,01 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 0,1% від суми перерахування.

Так як судом встановлено, що відповідач тривалий час не виконував розпорядження позивача, як вкладника, про повернення грошових коштів, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 0,1% від суми перерахування, що становить 230,00 грн. (230 000,00 грн. х 0,1%).

Крім того, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні у зв`язку з тією обставиною, що відповідач прострочив виконання зобов`язання перед позивачем. Щодо зазначених вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частина 2 статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року (справа №686/21962/15-ц зробила висновки, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таким чином, оскільки відповідач не виконав розпорядження Вкладника про перерахування суми Вкладу, зобов`язання відповідача є грошовим, суд вважає що є законом передбачені підстави для стягнення з відповідача на користь позивача на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційні за період з 29.05.2022 року по 21.03.2023 року, нараховані на суму 230 000,00 грн. згідно із розрахунком позивача, перевіреним судом, в сумі 5614,52 грн. - 3% річних та 29 545,87 грн. - інфляційне збільшення боргу.

При зверненні до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди. Щодо зазначених вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач не надав суду доказів спричинення йому моральних страждань, а тому з врахуванням зазначеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу необхідно зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Також, у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 р. в справі № 648/1102/19 вказано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За умовами ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження вимог про стягнення судових витрат понесених ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом в суді цієї справи, було надано до суду: копію договору про надання правничої допомоги від 16.03.2023 року; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на підставі договору про надання правничої допомоги від 16.03.2023 року; копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги від 16.03.2023 року; копію меморіального ордеру №@2PL168460 на суму 12 000,00 грн.; копію платіжної інструкції №@PL433136 на суму 2 000,00 грн.; копію акту виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги від 16.03.2023 року.

Водночас, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проаналізувавши зміст перелічених документів, суд дійшов висновку, що позивачем підтверджено відповідними доказами обсяг наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості у своїй сукупності, однак враховуючи, що позов був задоволений частково, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з Акціонерного товариства «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 3 281,20 грн.

На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 77-81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Таскомбанк» (, адреса: м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.30) про стягнення банківського вкладу, пені, трьох процентів річних за прострочення повернення коштів та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» на користь ОСОБА_1 пеню в сумі 230 (двісті тридцять) гривень 00 копійок, 3% річних в сумі 5 614 (п`ять тисяч шістсот чотирнадцять) гривень 52 копійки, інфляційне збільшення боргу в сумі 29 545 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот сорок п`ять) гривень 87 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 281 (три тисячі двісті вісімдесят одна) гривна 20 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Таскомбанк» на користь держави судовий збір в сумі 353,85 грн.

В позові ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 06 жовтня 2023 року

Суддя: Н.Г. Притула