Сарненський районний суд
____________________________________________________________________
Справа № 572/79/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року м. Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в складі головуючого судді

Довгого І.І.,

за участю секретаря судових засідань Мигаль Н.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Сарненського районного відділу ДВС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), ОСОБА_2 про визнання незаконним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати незаконним розрахунок заборгованості (зі сплати аліментів) від 28.04.2021 року вихідний номер №14459 проведений старшим державним виконавцем Сарненського районного відділу державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) Білецькою Іриною.

Позовні вимоги мотивує тим, що 30.11.20210 року Сарненським районним судом Рівненської області ухвалено рішення у цивільній справі №2-1650/2010 про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі якого 19.01.2011 року було відкрито виконавче провадження №23764086.

Крім того, 23.11.2010 року Сарненським районним судом Рівненської області ухвалено рішення у цивільній справі №2-1656/2010 про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на її утримання до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років до ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі якого 16.12.2010 року було відкрито виконавче провадження №23346893, яке було завершене 13.02.2018 року.

28.04.2021 року старшим державним виконавцем Сарненського районного відділу державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) Білецькою Іриною було проведено розрахунок заборгованості (зі сплати аліментів) №14459 в рамках виконавчого провадження про виконання виконавчого листа №2-1656 від 23.11.2010 року виданого Сарненським районним судом Рівненської області, в довідці було вказано, що згідно даного виконавчого листа від зобов`язаний до сплати аліментів на утримання дитини та розмірі заборгованості складає 75765,4 грн.

Даний розрахунок, в подальшому, був покладений в основу судового рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 08.07.2021 року, відповідно до якого з нього стягнуто неустойку (пеню) в сумі, яка дорівнює розміру заборгованості 75765,43 грн.

Вважає, що даний розрахунок є незаконним і необґрунтованим, оскільки виконавець провела розрахунок зі сплати аліментів на підставі ч.2 ст.195 СК України виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, внаслідок чого розмір заборгованості був безпідставно збільшений.

01.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся у відділ ДВС із заявою про перерахунок розміру заборгованості по сплаті аліментів, в наслідок здійснення якого розмір заборгованості зменшився з 75765,43 грн. до 45588,56 грн.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив, згідно якого в задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Вказує, що позивач помилково звернувся до суду в порядку позовного провадження, оскільки, вразі не згоди сторони виконавчого провадження з дією чи бездіяльністю державного виконавця вона має право звернутися зі скаргою відповідно до ст. 447 ЦПК України. А тому, на її думку відповідач вибрав не передбачений спосіб захисту прав.

Відповідач - Сарненського районного відділу ДВС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), подав відзив, згідно якого просить в задоволенні позову відмовити. Відзив обґрунтовує тим, що державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості станом на 01.04.2021 року та видано довідку за №14459 про розмір заборгованості в розмірі 75765,43 грн. згідно матеріалів виконавчого провадження та не враховано поштові перекази згідно заяви стягувача від 05.07.2018 року. на момент здійснення розрахунку в державного виконавця були відсутні відомості щодо працевлаштування боржника та отримання ним доходу, що відповідно до ч.4 ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження» входить в обов`язок сторін.

Довідку про доходи за період з травня 2020 року по липень 2021 року ОСОБА_1 надав виконавцю лише 10.08.2021 року, в зв`язку з чим було проведено перерахунок розміру заборгованості відповідно до розрахунку від 01.10.2021 року з урахуванням всіх квитанцій та довідок наданих сторонами розмір заборгованості становив 45588,56 грн. В зв`язку з чим, вважає дії виконавця правомірними, а розбіжність в розмірі аліментів була усунута за заявою ОСОБА_1 з врахуванням наданих ним доказів.

Дослідивши надані сторонами докази суд дійшов наступного висновку.

Згідно розрахунку заборгованості від 24.04.2021 року №14459 встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01.04.2021 року становить 75765,43 грн. нарахування заборгованості з 28.10.2010 року по 31.03.2021 року проведено з розрахунку середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Заочним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 08.07.2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку за несплату ним аліментів за період з квітня 2018 року по 31.05.2021 року в сумі 75765,43 грн.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 09.07.2018 року №12578 виданим відділом ДВС встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 09.07.2018 року була відсутня . разом з тим встановлено, що нарахування згідно даного розрахунку був проведений в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не на підставі ч.2 ст.195 СК України виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

01.10.2021 року позивач звернувся до начальника відділу ДВС з заявою про проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів. На виконання даної заяви державним виконавцем було проведено перерахунок заборгованості на підставі наданих ОСОБА_1 доказів. Відповідно до даної довідки заборгованість станом на 01.10.2021 року становить 45588,56 грн.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частинами першою та третьою статті 71 Закону «Про виконавче провадження» - порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), передбачений статтею 195 СК України, відповідно до якої заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В продовження, згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

ЦК України та інші закони можуть встановлювати для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав.

Відповідно до ч. 5ст. 124 Конституції України, ст.18 ЦПК України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним з засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Скарги, заяви, подання мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК та містити відомості, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження», Розділом VII ЦПК України встановлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби, та встановлено, що належним способом захисту прав є звернення зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця, що виникають із відносин щодо примусового виконання рішень.

Таким чином ОСОБА_1 у випадку непогодження із самим механізмом обрахунку заборгованості зі сплати аліментів має право звернутися до суду із скаргою на дії державного виконавця в цій частині, а не з позовом до боржника, оскільки обов`язок здійснювати таких розрахунок покладається законом саме на органи державної виконавчої служби.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, слід відступити від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, відзиву та наданих сторонами та дослідженими судом розрахунками заборгованості по аліментах, державним виконавцем на підставі заяви позивача та наданих доказів було здійснено перерахунок заборгованості, а тому предмет позову відсутній (між сторонами врегульовано спірні питання).

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 195 СК України, ст. ст. 255, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Сарненського районного відділу ДВС у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) (вул. Белгородська,31, м. Сарни Рівненської області, ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКП НОМЕР_2 ) про визнання незаконним розрахунку заборгованості зі сплати аліментів закрити.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду через Сарненський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: