Провадження № 2/522/1439/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судвому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», про визнання недійсним та скасування розпорядження та свідоцтва про право власності на житло,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси 23.12.2021 року надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», про визнання недійсним та скасування розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, а саме дублікат розпорядження органу приватизації, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів за № 7945 від 19.04.1993 року та дублікат свідоцтва про право власності на житло, зареєстроване та записане у реєстрову книгу за № 5-645, видане 19.04.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів.

Позов обґрунтованим тим, що згідно розпорядження Приморської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 02.03.2001 року № 180, окрему квартиру АДРЕСА_1 визнали службовою Приморського РВ УМВС України в Одеській області.

На підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради № 250 від 23.03.2001 року було видано службовий ордер ОСОБА_2 на вище вказану квартиру.

Відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації № 155 від 16.04.2020 року квартиру АДРЕСА_1 виключено з числа службових, а розпорядженням Приморської районної адміністрації № 197 від 01.06.2020 року було закрито особовий рахунок ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю та відкрито особовий рахунок її дочці-позивачці ОСОБА_1 на вищевказану квартиру.

03.07.2020 року було укладено договір найму даної квартири між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради та ОСОБА_1 .

З метою здійснення приватизації квартири АДРЕСА_1 у спільну часткову власність, 09.04.2021 року позивачка звернулася в своїх інтересах та інтересах членів своєї сім`ї із заявою та необхідним пакетом документів до органу приватизації.

Згідно листа № 93 від 11.05.2021 року, у приватизації даного майна було відмовлено через відсутність документів, що підтверджують прийняття у комунальну власність зазначеної квартири ще після минулої приватизації в 1993 році на ім`я ОСОБА_3 . Враховуючи зібрані документи на підтвердження обставин щодо переходу у комунальну власність даного майна після смерті ОСОБА_3 , формальна чинність на ім`я останньої дублікатів розпорядження та свідоцтва про право власності на житло порушують права позивачки на приватизацію, а тому ОСОБА_1 була змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.10.2022 року зазначену справу передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси.

03.11.2022 року зазначена справа надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена на суддю Домусчі Л.В.

Ухвалою суду від 10.11.2022 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 12.12.2022 року.

12.12.2022 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 на електронну адресу суду надав клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з відсутністю електроенергії у приміщенні суду, розгляд справи призначений на 12.12.2022 року відкладено на 23.01.2023 року.

У підготовче засідання призначене на 23.01.2023 року сторони не з`явилися, представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 на електронну адресу суду надала клопотання, в якому просив провести підготовче засідання за відсутністю представника позивача. Також зазначив, що не заперечує проти закриття підготовчого засідання по зазначеній справі.

Ухвалою суду від 23.01.2023 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду на 07.03.2023 року.

У судове засідання призначене на 07.03.2023 року з`явився представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання були належним чином повідомлені. Про причини неявки суд не повідомили, розгляд справи відкладено на 25.04.2023 року.

У судове засідання призначене на 25.04.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду були належним чином повідомлені. До суду 25.04.2023 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують, позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відкладено на 09.06.2023 року.

Ухвалою суд від 25.04.2023 року витребувано у КП «Бюро технічної інвентаризації» відомості про останню реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 та витребувано у Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним завірену копію спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

У судове засідання призначене на 09.06.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. В матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про розгляд справи за відсутності сторони позивачки. Розгляд справи відкладено на 20.07.2023 року

До суду на виконання ухвали суду від 25.04.2023 року від Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшов лист, згідно якого спадкова справа до майна померлої ОСОБА_3 станом на 02.06.2023 року не заводилась.

У судове засідання призначене на 20.07.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. В матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про розгляд справи за відсутності сторони позивачки. Розгляд справи відкладено на 10.10.2023 року.

До суду 04.10.2023 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшли документи із КП «БТІ» ОМР, отримані на підставі ухвали суду від 25.04.2023 року. Згідно листа КП «БТІ» ОМР станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за фізичною особою « ОСОБА_3 » на підставі дублікату від 10.05.2000 року свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 19.04.1993 року р.№ 5-645. Реєстраційний запис зроблено 03.07.2000 за реєстровим номером 997 у реєстровій книзі 369пр на сторінці 38.

У судове засідання призначене на 10.10.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. В матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про розгляд справи за відсутності сторони позивачки. Розгляд справи відкладено на 23.11.2023 року.

У судове засідання призначене на 23.11.2023 року сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не повідомили. до суду 23.11.2023 року надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про розгляд справи за відсутності сторони позивачки, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення є 04.12.2023 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Судом встановлено, що розпорядженням Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 19.04.1993 року, квартиру АДРЕСА_1 було передано у приватну власність ОСОБА_3 , що підтверджується засвідченою копією дубліката даного розпорядження за № 7945 від 19.04.1993 року. (а.с. 11).

Відповідно до дубліката свідоцтва про право власності на житло, зареєстроване та записане у реєстрову книгу за № 5-645, видане 19.04.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальна площа 31,4 кв.м. (а.с. 10).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Із тексту розпорядження Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Одеської міської ради № 785 від 10.05.2000 року «Про видачу дублікатів приватизації вбачається, що Головним відділом податкової міліції Державної податкової інспекції в місті Одесі збирались необхідні документи у зв`язку із вступом держави у спадщину померлої ОСОБА_3 (актовий запис про смерть № 12073 від 25.12.1995 року). Зазначеним розпорядженням на підставі листа податкового органу було п. 1 видані дублікати розпорядження № 7945 від 19.04.1993 року та свідоцтва про право власності на житло від 19.04.1993 року та п. 2 визнано недійсними оригінали розпорядження № 7945 від 19.04.1993 року та свідоцтва про право власності на житло від 19.04.1993 року. (а.с. 12).

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради від 02.03.2001 року № 180, окрему квартиру АДРЕСА_1 визнали службовою Приморського РВ УМВС України в Одеській області. (а.с. 13-15).

Як вбачається з п. 3 розпорядження Приморської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради № 250 від 23.03.2001 року «Питання відділу обліку та розподілу житлової площі» ОСОБА_2 було видано службовий ордер на окрему квартиру АДРЕСА_1 складом сім`ї 1 особа на підставі ст. 122 ЖК України. (а.с. 17-19).

ОСОБА_1 19.03.2021 року було подано заяву до КП «Міське агентство з приватизації житла» щодо передачі в приватну власність квартири АДРЕСА_1 у рівних частках ОСОБА_1 , та членам її сімї складом 4 особи. (а.с.7).

Згідно до відповіді КП «Міське агентство з приватизації житла» № 93 від 11.05.2021 рок на заяву ОСОБА_1 від 19.03.2021 року, орган приватизації підтвердив, що надано всі необхідні документи відповідно до положень чинного законодавства, проте не може задовольнити заяву позивачки на приватизацію житла у зв`язку з наявною інформацією про вже проведену у 1993 році приватизацію даної квартири на ім`я ОСОБА_3 , а також через відсутність у розпорядженні органу приватизації належних документів, що підтверджують прийняття відповідним рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради у комунальну власність даної нерухомості після зазначеної приватизації.

Також цим листом зазначається на ступні факти:

Відповідно до розпорядження Приморської районної адміністрації № 155 від 16.04.2020 року, квартиру АДРЕСА_1 виключено з числа службових, а розпорядженням Приморської районної адміністрації № 197 від 01.06.2020 року було закрито особовий рахунок ОСОБА_2 у зв`язку зі смертю та відкрито особовий рахунок її дочці ОСОБА_1 на ізольовану квартиру АДРЕСА_1 .

03.07.2020 року було укладено договір найму зазначеної квартири між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради та ОСОБА_1 .

Однак ця квартира була 19.04.1993 приватизована ОСОБА_3 та відсутні інформація щодо передачі квартири у комунальну власність (а.с. 8-9).

З листа Департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради за вих. № 2865-11.1-34 від 01.11.2021 року вбачається, що документів, на підставі яких було винесено Розпорядження Приморською районною адміністрацією за № 180 від 02.03.2001 року в частині прийняття рішення про визнання окремої квартири АДРЕСА_1 службовою Приморського РВ УМВС України в Одеській області, до архіву не передавались. (а.с. 16).

З позову вбачається, що позивачка просить визнати недійсним та скасувати дублікат розпорядження органу приватизації видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів за № 7945 від19.04.1993 року, про передачу квартири АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_3 та визнати недійсним та скасувати дублікат свідоцтва про право власності на житло, зареєстроване та записане у реєстрову книгу за №5-645, видане 19.04.1993 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, на підставі якого ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Підставою визнання недійсними вищевказаних документів (розпорядження та свідоцтва) позивачка зазначає ст.ст. 203,215 ЦК України та обґрунтовує тим, що після смерті власника даної квартири- ОСОБА_3 та у зв`язку з відсутністю спадкоємців, почався процес вступу держави у дану власність та розпорядженням ПРА № 180 від 02.03.2001 року дану квартиру було визнано службовою, тобто станом на дату подачі позову дана квартира мала бути не приватизована , у зв`язку з чим порушуються її права на приватизацію вказаної квартири.

Відповідно до наявної інформації у КП «Бюро технічної інвентаризації» ОМР, станом на 31.12.2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстроване за фізичною особою « ОСОБА_3 » на підставі дублікату від 10.05.2000 року свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 19.04.1993 року р.№ 5-645. Реєстраційний запис зроблено 03.07.2000 за реєстровим номером 997 у реєстровій книзі 369пр на сторінці 38. (а.с. 157).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 72689660 від 02.06.2023 року по запиту « ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 » відсутня інформація у Спадковому реєстрі, тобто після смерті ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась. (а.с. 130).

Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах по спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР (далі - ЦК УРСР), якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

Таким чином, ЦК УРСР 1963 року застосовується лише до відносин з приводу спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 ЦК УРСР

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР)

Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1.якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2.якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР (в ред. 1963 року станом на час смерті ОСОБА_3 ) спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом.

Згідно ст. 560 ЦК УРСР (в ред. 1963 року) спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Згідно ч. 3 ст. 561 ЦК (в ред. 1963 року) свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

Системне тлумачення частини другої статті 549, частини першої статті 555 ЦК УРСР та абзацу 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що: в ЦК УРСР законодавець, на відміну від ЦК України та існування конструкції "відумерлої спадщини", передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися;

Згідно висновків Верховного Суду Касаційний цивільний суду справі № 671/22/19 викладених у постанові від 24.05.2021 року вбачається:

Під відкриттям спадщини розуміється настання певних юридичних фактів, зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: (1) часом відкриття; (2) місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин.

За загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності абзацом 2 пункту 5 Прикінцевих пунктом передбачається виняток.

У ЦК УРСР законодавець, на відміну від ЦК України та існування конструкції "відумерлої спадщини", передбачав автоматичний перехід спадщини за правом спадкоємства до держави. Будь-яких дій щодо прийняття спадщини держава не здійснювала. Держава при існуванні юридичних фактів, визначених пунктами 1-5 частини першої статті 555 ЦК УРСР, завжди приймала спадщину і не могла від неї відмовитися. Оскільки держава не мала права відмовитися від прийняття спадщини, то у випадку, коли спадкоємці за законом або за заповітом не прийняли спадщину або відмовилися від спадщини, спадщина вважалася прийнятою державою.

З урахуванням того, що в частині першій статті 555 ЦК УРСР закріплювався автоматичний перехід спадщини до держави, та існував строк шість місяців для прийняття спадщини іншими спадкоємцями, то абзац 2 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України може застосовуватися тільки, якщо спадщина відкрилась після 01 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мали право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР.

Також суд враховує, що свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Зазначений правовий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 03.04.2018 року за наслідком розгляду справи № 917/927/17.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов?язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР.

Оскільки спадкодавець ОСОБА_5 померла в 1995р, а відтак спірні правовідносини, що пов`язані із питаннями саме відкриття та прийняття спадщини після смерті такої особи на той час були врегульовані нормами ЦК УРСР у редакції 1963 року.

При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 560 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Оскільки вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_3 є держава, то в її особі виступає орган місцевого самоврядування, а саме Одеська міська рада. Таким чином саме Одеська міська рада є належним відповідачем за цим позовом.

Статтею 327 Цивільного кодексу України і зокрема її ч. 1 визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Частиною 2 зазначеної норми закріплено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

За визначенням ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування" до представницького органу місцевого самоврядування відноситься виборний орган, яким є рада. Районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.

У відповідності до абз.8 постанови пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Таким чином, пред`явлення позову до неналежного відповідача є однією з підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже, неналежне визначення сторін у позові є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 307/2201/15-ц.

При цьому суд вбачає, що позивачка фактично ґрунтує свої вимоги виходячи з того, що право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 на квартиру фактично перейшло до держави, таким чином спірна квартира підлягає знову приватизації відповідно до Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду»

Проте умовою для реалізації такого права також є належність житла до комунальної власності.

Саме відсутність підтвердження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» належності квартири до комунальної власності і є обґрунтованою підставою для відмови позивачці у реалізації її права приватизації даної квартири.

Таким чином, враховуючи також відсутність в позові підстав визнання розпорядження органу приватизації станом на 19.04.1993 року, і відсутність в матеріалах справи документів, які б підтверджували порушення приватизації квартири ОСОБА_3 станом на 19.04.1993 року, а також неможливість застосування норм ЦК України (ст.ст. 203, 215 ЦК України), суд вважає, що вимога про визнання недійсними Розпорядження про приватизацію та виданого на його підставі свідоцтва про право власності ОСОБА_3 , є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Виходячи з вищенаведеного суд вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту є неефективним, оскільки вирішення питання щодо офіційної реєстрації права власності на цю квартиру відносять до компетенції ОМР, а тому позивачці необхідно звернутись саме до них з відповідною заявою щодо належної реєстрації права на дану квартиру, після чого і можлива реалізація позивачкою своїх прав відносно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Керуючись ст.ст. 21, 524, 548, 549, 555, 560, 561 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1-15, 76, 81, 89, 95, 141, 258-261, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», про визнання недійсним та скасування розпорядження та свідоцтва про право власності на житло відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту цього рішення.

Повний тест рішення суду складено 04.12.2023 року.

Суддя Домусчі Л. В.