КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/7171/16-ц Головуючий у І інстанції Лісовська О.В.
Провадження №22-ц/824/3405/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Істоміної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Сенс Банк» - Пересунька Сергія Сергійовича на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

УСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.11.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №SME0005824, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався надати боржнику кредит у сумі 200 000,00 дол. США, а боржник зобов`язавсяповернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього.

21.11.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору №SME0005824від 21.11.2007 року, позивач та ОСОБА_1 уклали Договір іпотеки №SME0005824/1, відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: нежилі приміщення № 1, 2 (групи приміщень № 20) (в літ. А), загальною площею 57,10 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Боржник належним чином не виконувала свої зобов`язання за Договором, внаслідок чого станом на 17.05.2016 року утворилась заборгованість, а саме: 129 538, 19 дол. - заборгованість за кредитом; 31 881,41 дол. США - заборгованість по відсотках.

На підставі викладеного позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №SME0005824від 21.11.2007 року на користь ПАТ «Альфа-Банк», звернути стягнення на предмет іпотеки - нежилі приміщення № 1, 2 (групи приміщень № 20) (в літ. А), загальною площею 57,10 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ «Альфа-Банк» - адвокат Пересунько С.С. звернувся з апеляційною скаргою. Посилаючись на неповноту з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апелянт вважає необґрунтованою відмову суду у задоволенні позову з підстав змін в законодавстві, які відбулись у зв`язку із введенням військового стану. Зазначає, що норми Закону України «Про іпотеку» не втратили чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджено зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі, у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення чи закону. Апелянт звертає увагу на те, що саме такі правові висновки сформульовані Верховним Судом у справах з аналогічними правовідносинами, зокрема у постановах від 22 червня 2022 року у справі №296/7213/15, від 29 червня 2022 року у справі №201/9754/17 та від 19 жовтня 2022 року у справі № 718/469/20.

Крім того, вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо обрання позивачем способу звернення стягнення на предмет іпотеки, який не передбачений умовами договору іпотеки. Зазначає, що правовий висновок, наведений у постанові Великої палати верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/1024/15-ц, на який послався суд першої інстанції, не є релевантним у даній справі, у якій позивачем не було заявлено позовних вимог про визнання права власності на предмет іпотеки. Позивач у даній справі обрав передбачений договором іпотеки та положеннями статті 39 Закону України «Про іпотеку» судовий спосіб захисту порушеного права, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гордієнко Т.В. заперечує проти наведених позивачем доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зазначила, що суд першої інстанції надав правильну оцінку поданій позивачем довідці розрахунку заборгованості за кредитним договором та обґрунтовано відхилив її, стверджуючи, що вона не є документом первинної бухгалтерської документації і не може свідчити про факт здійснення господарської операції. Вважає також, що судом вірно застосовано норми Закону України «Про іпотеку» та правомірно відмовлено у задоволенні позову у зв`язку із внесеними змінами до законодавства, які забороняють на період дії на території України воєнного стану, здійснювати проведення прилюдних торгів.

Позивач Акціонерне товариство «Сенс-Банк» (зміна найменування з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на підставі рішення Позачергових Загальних Зборів акціонерів від 12.08.2022р.) свого представника для участі у судовому засіданні не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 23.05.2023 року представник позивача - адвокат Пересунько С.С. надіслав на адресу апеляційного суду заяву про перенесення судового засідання, посилаючись на неможливість бути присутнім при розгляді справи, у зв`язку із перебуванням у Деснянському районному суді м. Києва.

З урахуванням відсутності документів, підтверджуючих поважність причин неявки представника позивача у судове засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності, з урахуванням вимог частини другої статті 372 ЦПК України, оскільки його неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гордієнко Т.В. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, підтримала доводи, викладені нею у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 21.11.2007 року між відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником та позивачем ПАТ «Альфа-Банк», як кредитором, було укладено кредитний договір №SME0005824, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 200 000, 00 дол. СІЛА зі сплатою 13% річних за його користування на строк 180 місяців, із останнім днем виплати за кредитом 20.11.2022 року, згідно графіку повернення кредиту та процентів, викладеному у додатку до основного договору.

З метою забезпечення виконання кредитного договору №SME0005824 між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа - Банк» 21.11.2007 було укладено договір іпотеки №SME0005824/1, відповідно до якого в іпотеку передано нежитлові приміщення №1,2 (групи приміщень №20) (в літ.А), загальною площею 57,10 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

26.10.2015 ПАТ «Альфа - Банк» надіслало відповідачу вимогу про повернення заборгованості по кредитному договору №SME0005824 від 21.11.2007, яка станом на 15.10.2015 року складається з: 2 841 133 грн. 14 коп. - за кредитом, 474 469 грн. 78 коп. - за відсотками, 6 635 103 грн. 77 коп. - по пені, загалом 9 950 706 грн. 69 коп.

Як вбачається із положень п. 5.1.1 Кредитного договору №SME0005824від 21.11.2007 року, у разі виникнення простроченої заборгованості з повернення кредиту або прострочення сплати процентів за користування кредитом згідно з графіком, або сплати штрафних санкцій більш ніж за три календарні дні, або у разі невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, передбачених у пунктах 4.2, 5.5, 5.6, 7.2 цього Договору, або наявності обставин, які ставлять під сумнів повернення кредиту, Кредитор набуває право дострокового повернення кредиту та інших платежів, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 5.2 Кредитного договору, якщо після відправлення кредитором письмової вимоги про дострокове повернення кредиту Позичальник протягом п`яти календарних днів не погасив кредит та (або) інших нарахувань за ним, Кредитор набуває право звернення стягнення на предмет застави та/або іпотеки відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 Договору іпотеки №SME0005824/1 від 21.11.2007 року, Іпотекодержатель набуває право звернення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків:

- у випадку невиконання основного зобов`язання;

- у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов цього Договору;

- у інших випадках, передбачених законодавством України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважатиметься застереження, що міститься у пункті 6.3 цього Договору.

Згідно з пунктом 6.4 Договору іпотеки, право вибору способу звернення стягнення на предмет іпотеки з числа передбачених у цьому Договорі та у законодавстві України належить Іпотекодержателю.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначав, що у порушення умов Кредитного договору, відповідач не виконала свої зобов`язання, в результаті чого має прострочену заборгованість, яка станом на 17 травня 2016 року становила 161 419,ю 60 доларів США, з яких: 129 538,19 дол. США - заборгованість за кредитом; 31 881,41 дол. США - заборгованість по відсоткам. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано Довідку - розрахунок заборгованості (том 1 а.с. 22), а також виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 за період з 21.11.2007 по 17.05.2016 (том 1 а.с. 23-24) та розрахунок заборгованості, виконаний в автоматичному режимі (том 1 а.с. 25-43).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, крім того, послався на введення в Україні воєнного стану та внесення у зв`язку із цим відповідних змін до законодавства, які забороняють здійснювати проведення прилюдних торгів.

Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Зобов`язання виникають з підстав, передбаченихстаттею 11 ЦК України, зокрема, із договорів.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене в статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75 бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання.

Таким чином, наявні в матеріалах справи письмові докази (розрахунок заборгованості, виконаний в автоматизованому режимі) є належними та допустимими доказами у розумінні статей 76-78 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач не надала жодних доказів на спростування вищенаведених обставин, на які посилається банк як на підставу своїх вимог, надавши на підтвердження цих обставин належні, допустимі та достовірні докази.

Враховуючи, що відповідач не заперечувала існування заборгованості за кредитним договором, не спростувала його розміру під час розгляду справи в суді першої інстанції, а отже погодилися з боргом, а тому колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю розміру заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд також помилково вважав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту та необгрунтвоано послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19), девідступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16 та зроблено висновок, що «звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст. 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст. 38 Закону, є неналежним способом захисту».

Правові висновки, наведені у вказаній постанові Верховного Суду, не можуть бути застосовані у даній справі, оскільки звертаючись до суду із даним позовом, АТ «Сенс-Банк» обрав не позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а передбачений договором іпотеки та положеннями статті 39 Закону України «Про іпотеку» судовий спосіб захисту порушеного права, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом проведення прилюдних торгів.

Необґрунтованим є також висновок суду першої інстанції про те, що введення воєнного стану та внесення відповідних змін до законодавства, які забороняють здійснювати проведення прилюдних торгів, є підставою для відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.

Згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту:

«5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону».

Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постановах від 22 червня 2022 року у справі №296/7213/15, від 29 червня 2022 року у справі №201/9754/17 та від 19 жовтня 2022 року у справі № 718/469/20 Верховний Суд виснував, що норми Закону України «Про іпотеку» не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону.

З огляду на вказане, колегія суддів не вбачає підстав для відмови у задоволенні позову, однак враховує, що на момент ухвалення постанови про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, тож виконання постанови суду зупиняється на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене за неповного з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимогст. 376 ЦПК України, є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ «Сенс-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № SME0005824 від 21.11.2017 року, а саме за кредитом - 129 538,19 доларів США, по відсотках - 31 881,41 доларів США, звернути стягнення на користь акціонерного товариства «Сенс-Банк»(01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, ), на предмет іпотеки - нежилі приміщення № № 1,2 (групи приміщень №20) (в літ А), загальною площею 57,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку із скасуванням судового рішення і частковим задоволенням позову відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідача витрати позивача по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Сенс-Банк» - Пересунька Сергія Сергійовича задовольнити.

РішенняДеснянського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2022 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства «Сенс-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № SME0005824 від 21.11.2017 року, а саме за кредитом - 129 538,19 доларів США, по відсотках - 31 881,41 доларів США, звернути стягнення на користь акціонерного товариства «Сенс-Банк»(01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, ), на предмет іпотеки - нежилі приміщення № № 1,2 (групи приміщень №20) (в літ А), загальною площею 57,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь акціонерного товариства «Сенс-Банк» (01001, м. Київ, вул. Десятинна, 4/6, ) судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 151 098 (сто п`ятдесят одну тисячу дев`яносто вісім) гривень 90 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 червня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.