ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2277/22 Номер провадження 22-ц/814/3786/23Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т.М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02 травня 2023 року (час ухвалення рішення з 10:50:34 до 13:13:17, дата виготовлення повного тексту рішення 15 травня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

у с т а н о в и в:

У грудні 2022 року адвокат Таргоній В.М., представник ОСОБА_1 , звернувся до суду із вказаним позовом, просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 200 000 грн в якості відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на такі обставини.

07.01.2020 року потяг №7 Харків-Одеса (ВЛ80Т №1401) на колії №1 скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер. За даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000035 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 21 січня 2020 року кримінальне провадження закрито.

Дочка померлого, позивач ОСОБА_1 , втратила рідного батька, з яким мала спільний побут та проживання. Сталий життєвий устрій позивача непоправно змінено з незалежних від неї обставин, оскільки ОСОБА_1 втратила зв`язок з батьком, який був головою сім`ї. Позивач в молодому віці, тому в більшій мірі потребує батьківської поради та настанов. Смерть батька спричиняє страждання для позивача та стала різкою психотравматичною подією для неї.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи, у розмірі 100 000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід Держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 000 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку встановленим фактичним обставинам, а тому зробив помилковий висновок про грубу необережність потерпілого.

Суд проігнорував той факт, що потерпілий на час пригоди перебував у стані сп`яніння та, перетинаючи залізничну колію у невстановленому місці, свідомо порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті.

Наведені обставини свідчать про наявність у діях потерпілого непрямого умислу, що є підставою для звільнення власника джерела підвищеної небезпеки від відповідальності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2023 року (справа №606/1630/21), від 23 січня 2019 року (справа № 674/1666/14).

Суд не врахував, що позивач не надав суду належних і допустимих доказів щодо заявленого розміру моральної шкоди, та у своєму рішенні не обґрунтував присуджений розмір моральної шкоди, залишивши поза увагою висновки, викладені у постанові Верховного Суду по справі № 752/11156/18..

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 43 років помер ОСОБА_2 (а. с. 25).

Дочкою ОСОБА_2 є ОСОБА_1 (а.с.27).

З довідки старостинського округу № 1 виконавчого комітету Білицької селищної ради Кобеляцького району Полтавської області вбачається, що ОСОБА_2 на момент своєї смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 в такому складі сім`ї: ОСОБА_3 - мати; ОСОБА_4 - батько; ОСОБА_1 - дочка (а.с.31).

ОСОБА_2 помер поблизу станції «Кобеляки» Кобеляцького району Полтавської області на 203 км пікет № 5, парна колія, унаслідок наїзду потягу Харків-Одеса під № 7. Відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000035 (матеріали кримінального провадження а. с.1).

Смерть ОСОБА_2 настала внаслідок розтрощення черепа, пошкодження унаслідок бігу перед поїздом, намір невизначений (а.с.26, матеріали кримінального провадження, а.с.21-22).

Постановою слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області від 21 січня 2020 року кримінальне провадження закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України та складу будь-якого іншого кримінального правопорушення, передбаченого КК України (матеріали кримінального провадження, а.с.45-46).

Під час досудового розслідування слідством розглядався ряд імовірних версій, а саме можливість порушень правил безпеки руху або експлуатації залізничного транспорту, суїциду (матеріали кримінального провадження, а.с.24).

Судово-медичним експертом, встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 знаходився в стані алкогольного сп`яніння легкого ступеня.

З довідки АТ «Українська залізниця» № НЮ-04-11/223 від 03.06.2021 року вбачається, що електровоз серії ВЛ80т № 1401 знаходиться на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Зазначеним транспортним засобом 07 січня 2020 року керував машиніст ОСОБА_5 , який працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Полтава» регіональної філії «Південна залізниця» на посаді машиніста електровоза (а.с.24).

З протоколів № 05/88 оперативної наради при начальнику локомотивного депо Полтава від 09.01.2020 року та № 2/1-2 оперативної наради при в.о. начальника станції Кобеляки від 14.01.2020 року вбачається, що згідно пояснення локомотивної бригади та розшифрування швидкостемірної стрічки встановлено, що 07.01.2020 року поїзд № 7 слідував з електровозом ВЛ80п № 1401 під управлінням машиніста ОСОБА_5 на дільниці Полтава Південна-Кременчук-Знам`янка. При слідуванні по станції Кобеляки локомотивна бригада побачила людину, яка переходила через залізничні колії та не реагувала на звукові сигнали свистка локомотива великої гучності. Машиніст при швидкості 80 км/год (максимальна допустима швидкість 100 км/год) для запобігання наїзду виконав гальмування з переведенням ручки крана машиніста в положення «екстренне гальмування» з постійною подачею звукових сигналів. Фактичний гальмівний шлях склав 450 м, при розрахунковому 480 м. Наїзд попередити не вдалося (а.с.63-64).

Із письмових пояснень машиніста ОСОБА_6 , допитаного під час досудового розслідування вбачається, що потерпілий ОСОБА_2 біг через колію і на зауваження не реагував (матеріали кримінального провадження, а.с.15).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що батько позивачки загинув внаслідок смертельного травмування поїздом, володільцем якого є АТ «Українська залізниця», а тому між наїздом поїзду на ОСОБА_2 та його смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок, отже АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а позивачка як донька потерпілого наділена правом вимагати відшкодування їй спричиненої моральної шкоди в результаті смерті її батька.

Сам факт загибелі батька за викладених обставин є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки. Враховуючи, що смерть потерпілого сталася внаслідок його власної необережності та порушення правил безпеки громадян на залізничному транспорті, що відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру відшкодування такої шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням наведених вимог процесуального закону.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

У відповідності до частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У цивільному законодавсті відсутнє визначення грубої необережності, тому питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Про наявність у діях потерпілого грубої необережності можуть свідчити перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху, тощо, а не проста необачність (див. постанову ВС від 21 серпня 2019 року, справа № 712/14046/18).

В апеляційній скарзі з посиланням на виявлений у крові потерпілого алкоголь стверджується про наявність у його діях непрямого умислу, що є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за завдану шкоду.

У справі № 357/2446/21 з практично ідентичними обставинами і спірними правовідносинами Верховний Суд (постанова від 05 жовтня 2022 року), залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції, зробив такий висновок: «Судами попередніх інстанцій встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні з джерелом підвищеної небезпеки - електровозом, належним позивачу, вина та протиправність дій АТ «Українська залізниця» відсутні, а смерті потерпілого, який знаходився у стані алкогольного сп`ягніння середнього ступеня, сприяла його власна груба необережність».

Отже, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови в захисті порушеного права, оскільки за змістом вищезазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

З врахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив та дав оцінку доводам сторін в частині відсутності доказів на підтвердження того факту, що у ОСОБА_2 був наявний умисел на позбавлення себе життя та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач, на якого покладено обов`язок доведення підстав звільнення від відповідальності за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, не довів належними, переконливими та достатніми доказами те, що смерть ОСОБА_2 сталася через наявність у нього умислу на позбавлення себе життя чи внаслідок непереборної сили.

Посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду по справах №606/1630/21 і №674/1666/14, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки у зазначених справах судами встановлені інші фактичні обставини та відповідні правовідносини.

Так, у справі №606/1630/21 вирішувалося питання цивільно-правової відповідальності внаслідок зіткнення двох транспортних засобів.

У справі №674/1666/14 спірні правовідносини врегульовані нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Стосовно доводів апеляційної скарги про розмір моральної шкоди та ненадання позивачем доказів на підтвердження спричинення їй такої шкоди, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що моральна шкода позивачці завдана смертю її батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачці душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивачки, неможливо. Тобто, сам факт загибелі батька є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачки.

Такий висновок відповідає правовий позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 06 квітня 2021 року (справа № 545/3210/18).

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені Верховним Судом у справі № 752/11156/18, також не є релевантним, так як у зазначеній справі вирішувалося питання про наявність підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці, суд першої інстанції врахував глибину та тривалість моральних страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок смерті батька, грубу необережність потерпілого, що сприяла виникненню шкоди, та із застосуванням принципів розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 100 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Отже, рішення суду першої є законними і обґрунтованим.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 02 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 16 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов