Справа № 306/44/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., СОБОСЛОЯ Г.Г.

за участю секретаря ГУСОНЬКИ З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 306/44/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та штрафної санкції, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» на рішення Свалявського районного суду від 14 лютого 2023 року, повний текст якого складено 28 лютого 2023 року, головуюча суддя Жиганська Н.М., -

встановив:

10.01.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до АТ «Комерційний інвестиційний банк» (АТ «Комінвестбанк») мотивуючи таким.

01.06.2020 позивач уклав з АТ «Комінвестбанк» в особі начальника Свалявського відділення банку Алексія Володимира Миколайовича договір банківського вкладу з визначеним строком № 04-3/6с-155, відповідно до якого банк прийняв у позивача 290000,00 євро на строк один рік: з 01.06.2020 до 01.06.2021 із нарахуванням на вклад 6% річних.

22.11.2021 позивач подав банку заяву про повернення вкладу з відсотками, у чому банк відмовив, оскільки доказів внесення (зарахування) коштів на депозитний вклад немає, відповідні рахунки в банку не відкривалися, договору банківського вкладу від 01.06.2020 № 04-3/6с-155 у банку на обслуговуванні немає.

Тим часом, позивач передавав кошти особисто начальнику Свалявського відділення банку ОСОБА_2 в його службовому кабінеті, в робочий час, там же підписав договір, що був засвідчений печаткою банку. На підтвердження отримання банком коштів ОСОБА_2 видав позивачу розписку. З цього моменту власником грошей став банк, який зобов`язаний був виконати умови договору банківського вкладу.

Позивач правомірно сподівався на належне врегулювання правовідносин банківського вкладу саме відповідачем, що було обов`язком останнього, однак, відповідач свої обов`язки порушив. Недотримання працівниками банку вимог законодавства, якими регулюються питання банківського вкладу, неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків не може свідчити про недодержання сторонами письмової форми договору банківського вкладу. На позивача не можуть покладатися наслідки протиправної поведінки працівників банку вже після отримання від нього коштів.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами ст.ст. 1058, 1059 ЦК України та іншими нормами законодавства щодо банківського вкладу, а також нормами законодавства щодо захисту права власності та у відповідній частині нормами законодавства про захист прав споживачів.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Підтвердженням факту внесення коштів до банківської установи може бути нормативно передбачений банківський (касовий) документ, так і інший документ, що підтверджує внесення коштів і відповідає вимогам, установленим законом.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 19.06.2019 у справі № 662/892/15-ц і в інших справах, саме лиш необлікування банком на відповідних рахунках коштів, залучених на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), не можна вважати недодержанням сторонами письмової форми договору банківського вкладу (депозиту).

Відмова банку повернути банківський вклад із нарахованими на нього відсотками неправомірна і порушує право власності позивача, яке підлягає захисту. Таке порушення прав позивача тягне і відповідальність банку, встановлену ст. 10 ч. 5 Закону України «Про захист прав споживачів» у вигляді пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення.

Посилаючись на ці обставини, позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь із АТ «Комінвестбанк» кошти за договором банківського вкладу від 01.06.2020 № 04-3/6с-155 у сумі 290000,00 євро та відсотки, передбачені договором, у розмірі 6% річних, що становить 17400,00 євро, а також 3% від суми банківського вкладу за кожен день неповернення грошових коштів починаючи з 02.06.2021 і до дня ухвалення судом рішення у справі. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням Свалявського районного суду від 14.02.2023 позов задоволено частково:

стягнуто з АТ «Комінвестбанк» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № 04-3/6с-155 від 01.06.2020 суму вкладу у розмірі 290000,00 євро та нараховані відсотки у розмірі 17400,00 євро;

у задоволенні вимоги про стягнення з АТ «Комінвестбанк» неустойки в розмірі 3% від суми банківського вкладу за кожен день неповернення коштів, починаючи з 02.06.2021 і до дня ухвалення судового рішення відмовлено.

стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1992,65 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли правовідносини щодо банківського вкладу (депозиту), у яких зобов`язання порушив банк, тому отримані у власність банком і не повернені вкладнику кошти та нараховані відсотки належить стягнути на користь позивача. Вирішуючи вимогу про стягнення неустойки суд виходив із того, що договір банківського вкладу не був належно зареєстрований у банку, тому банк об`єктивно не міг знати про обов`язки, які у нього виникли перед позивачем, невиконання банком обов`язку з повернення вкладу виникло внаслідок оспорювання правочину, а не неналежного виконання грошового зобов`язання.

Відповідач АТ «Комінвестбанк» оскаржив рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на обґрунтування скарги наводить такі доводи.

Суд першої інстанції не з`ясував і не встановив повно і всебічно обставин справи, не дав належної оцінки наявним у справі доказам і правовій позиції відповідача.

Зокрема, не було надано оцінки аудиторському висновку, який відображає доводи позивача щодо фіктивності, нікчемності договору банківського вкладу від 01.06.2020 № 04-3/6с-155 і неможливості внесення позивачем коштів до банку як до фінансової установи.

Касових документів на внесення коштів до банківської установи немає, натомість є розписка керівника банківського відділення, а також договір банківського вкладу в одному примірнику. Відсутність доказів внесення коштів до банківської установи виключає виникнення правовідносин щодо банківського вкладу.

Пред`явлений позивачем суду договір банківського вкладу не відповідає затвердженим на відповідний час банком обов`язковим реквізитам такого договору починаючи від його нумерації та відсутності номера рахунку (що унеможливлювало технічно оформлення договору та внесення коштів за ним до банку) та закінчуючи істотними умовами договору включно із зазначенням кількості днів, на яку вноситься вклад.

Сума, про яку йдеться, якщо б вносилася як банківський вклад підлягала б фінансовому моніторингу, без чого такий договір не міг бути укладений. Такі дії не виконувалися. Зазначеної в договорі процентної ставки за депозитами в іноземній валюті не існувало.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним, укладається в письмовій формі, на підтвердження чого вкладнику видається документ, передбачений законодавством, недодержання письмової форми договору банківського вкладу тягне його нікчемність (ст. 1059 ЦК України).

Доказів додержання вимог закону, в тому числі, нормативних актів Національного банку України щодо укладання договору банківського вкладу, належного документального оформлення внесення коштів вкладником до банківської установи в справі немає.

Розписка керівника відділення банку про отримання від позивача коштів жодним чином не може враховуватися як належний фінансовий документ, виданий банком про прийняття коштів на банківський вклад, така розписка не є належним і допустимим доказом укладення договору та прийняття банком коштів від вкладника. Під час розгляду справи керівник банківського відділення визнав, що кошти на банківський рахунок не вносив.

Звертає на себе увагу, що позивач будучи приватним підприємцем і клієнтом банку, будучи обізнаним із відповідними процедурами, в інших випадках дій із значно меншими коштами та відкритими для нього в банку рахунками належно оформлював банківські документи, квитанції, чеки, підписував їх тощо.

Вирішуючи питання про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу суд повинен установити факт укладення відповідного договору та додержання вимог законодавства щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів до банківської установи (зокрема, постанова Верховного Суду від 23.12.2020 у справі № 712/11226/18).

Визнання недійсним правочину, нікчемність якого прямо встановлена законом, не вимагається, що підтверджується, крім іншого, правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 у справі № 369/2772/16-ц, у постанові від 07.11.2018 у справі № 357/3394/16-ц і в інших справах.

Суд першої інстанції послався на нерелевантну в даній справі правову позицію, сформульовану Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, оскільки відсутній будь-який касовий документ, яким би підтверджувалося внесення коштів до каси банку і зарахування їх на банківський рахунок, тож не може йтися про невідповідність документа, виданого на підтвердження внесення коштів, певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу.

Відповідач просить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача АТ «Комінвестбанк» головного юрисконсульта банку Паращинця М.М., який апеляцію підтримав, позивача ОСОБА_1 адвоката Штефанюка І.М., який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності суд приходить до такого.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 2, 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч. 3 п.п. 2, 4, 5, 11, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними правами не допускається;

у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;

сторони на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача та обов`язок такого конкретного відповідача відповідати за пред`явленим до нього позовом, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом;

обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, до суду по захист своїх прав може звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом або договором, правомірній вимозі належного позивача відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах належно пред`явленого позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України щодо зобов`язань, які виникають із договору банківського вкладу (депозиту), їх виконання, відповідальності за порушення таких зобов`язань, а також у відповідній частині законодавством про банківську діяльність, переказ коштів у редакції, чинній на час їх виникнення.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 виходив із того, що ним 01.06.2020 був укладений із АТ «Комінвестбанк» договір банківського вкладу № 04-3/6с-155 з визначеним строком, копію якого він додав до заяви (а.с. 16). Тобто, вважаючи своє право порушеним, позивач виходив із наявності між сторонами договірного зобов`язання і діяв на свій захист саме як сторона договору банківського вкладу (вкладник), з відповідних цьому підстав, з урахуванням яких справа розглядається судами першої та апеляційної інстанцій (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

За змістом наданого позивачем документа, зокрема:

АТ «Комінвестбанк» (сторона 1) в особі начальника Свалявського відділення «Алексій Володимира Миколайовича» і ОСОБА_1 (сторона 2) уклали вказаний договір, відповідно до якого банк приймає від вкладника грошову суму (вклад), що надійшла, та зобов`язується виплатити вкладнику вклад та проценти на вклад на умовах цього договору (преамбула, п. 1.1.);

банк на підставі положень цього договору відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок для збереження коштів, що прийняті банком від вкладника (п. 1.2.);

для обслуговування операцій за депозитним рахунком (…), обліку вкладу …, здійснення … операцій … банк одночасно з відкриттям депозитного рахунку відкриває вкладнику рахунок (п. 1.3.);

факт внесення вкладником коштів на депозитний рахунок підтверджується касовим/платіжним документом (п. 1.6.);

сума вкладу 290000,00 євро (п. 1.7.);

вклад вноситься на строк один рік, з 01.06.2020 до 01.06.2021 (п. 1.9.);

процентна ставка на вклад становить 6 процентів річних (п. 1.10.);

вкладник зобов`язується:

надати та оформити документи, передбачені чинним законодавством, необхідні для відкриття рахунку за вкладом та проведення по ньому операцій (п. 2.2.1.);

внести готівкою (перерахувати) на депозитний рахунок, що відкривається банком, грошові кошти в сумі та в строк, передбачені договором (п. 2.2.2.);

від імені банку договір підписаний начальником Свалявського відділення АТ «Комінвестбанк» Алексієм В.М. із проставленням круглої печатки Свалявського відділення банку, від імені вкладника договір підписаний ОСОБА_1 .

У справі міститься роздрукована з комп`ютера розписка такого змісту: «Я, начальник Свалявського відділення АТ «Комерційний інвестиційний банк» Алексій Володимир Миколайович 01 червня 2020 року у своєму службовому кабінеті відділення банку одержав від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно укладеного договору банківського вкладу № 04-3/6с-155 від 01 червня 2020 року 290000 (двісті дев`яносто тисяч) євро для зберігання та подальшого виконання взятих зобов`язань згідно пункту 2 згаданого договору. 01.06.2021 (рукописний підпис) ОСОБА_3 » (копія розписки а.с. 19, оригінал розписки а.с. 130).

У відповідь на заяву ОСОБА_1 від 01.12.2021 про видачу банківського вкладу (яку позивач не надав суду) АТ «Комінвестбанк» листом від 07.12.2021 № 02-4/10-187 повідомило про те, що договір банківського вкладу від 01.06.2020 № 04-3/6с-155 не обліковується в банку, депозитні рахунки за таким договором на його ім`я не відкривалися, письмова форма договору банківського вкладу не дотримана, а касові документи щодо внесення готівкових коштів до каси банку відсутні (а.с. 18).

Інших документальних доказів на підтвердження своєї правової позиції в справі позивач ОСОБА_1 суду не надавав.

Відповідач АТ «Комінвестбанк» заперечував проти позову та вказував, зокрема, на те, що договір, на який посилається позивач, був використаний у рамках схеми шахрайського привласнення коштів банку групою осіб включно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , у зв`язку з чим розслідується кримінальне провадження, договір фіктивний, оскільки його в системі банку немає (а.с. 30-33, 138-142).

На підтвердження своїх доводів банк надав суду першої інстанції Аудиторський висновок від 25.11.2022 щодо позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «Комінвестбанк» про повернення банківського вкладу (а.с. 95-104). Висновок деталізує певні обставини в рамках правової позиції відповідача, вказуючи, як ідеться у висновку, на фіктивність наданого позивачем договору, зокрема, але не виключно:

ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець був клієнтом банку з 2009 року, мав банківські рахунки, користувався понад 11 років різними банківськими продуктами, у тому числі, укладав у 2009 році договори банківського вкладу в іноземній валюті;

всі договори банку з клієнтами спочатку оформляються в договірній системі 9000 Вклади програмного комплексу «Scrooge 3», проте, пред`явлений позивачем договір банківського вкладу не зареєстрований у цій системі, в тому числі, номер договору «04-3/6с-155» не міг бути застосований технічно, оскільки з жовтня 2019 року застосовується нумерація з 14 цифр, до прикладу «90.40.»;

форма, зміст (умови), реквізити договору, пред`явленого позивачем, не відповідають параметрам затвердженого в банку на відповідний період договору банківського вкладу (з наведенням відповідного порівняння документів), у п.п. 1.2., 1.3. належного договору автоматично відображаються відкриті для вкладника рахунки;

у наданому позивачем тексті договору зумисно виключено формулювання п. 1.5. затвердженого банком шаблону договору про те, що факт внесення коштів на депозитний рахунок підтверджується касовим/платіжним документом, у тексті договору не вказана кількість календарних днів, на яку вноситься вклад, а також спотворені інші істотні умови договору (відсутні 17 суттєвих пунктів договору, змінено трактування 14 пунктів договору);

описуючи в позовній заяві обставини укладання договору ОСОБА_1 послався на договір № 04-3/6с-88, однак, такий був зазначений у аналогічній позовній заяві ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 оперував номером договору «04-3/6с-155»;

сума банківського вкладу, яку вказує позивач (290000,00 євро), перевищувала поріг, після якого банку в порядку первинного фінансового моніторингу належало отримати від вкладника докази щодо джерел походження коштів, вжити додаткові заходи щодо поглибленої перевірки тощо, без чого укладення договору не було можливим;

процентної ставки у 6% річних за вкладом на день, який позивач вказує датою укладення договору, не існувало, ставка за таким вкладом не могла перевищувати 2% річних, а максимальною була ставка 2,7% річних на вклад зі строком розміщення на 60 місяців;

у договорі, наданому позивачем, не вказана довіреність, на підставі якої ОСОБА_2 як керівник банківського відділення діяв і мав право укласти договір;

розписка ОСОБА_2 , що фігурує в справі, не має жодних ознак документа, складеного банком.

У судовому засіданні 14.02.2023 допитаний як свідок ОСОБА_2 показав, зокрема, що: підпис на розписці його; звернувся клієнт, який давно був клієнтом банку, з пропозицією, що є вільні кошти, які він хоче вкласти; ми сіли, все обсудили і потім він йому оформив договір; він його підписав і кошти перерахувалися; гроші рахували в нього в кабінеті; кошти були запаковані в пакети; яка причина, що вони не поступили в касу, не може пояснити; кошти він нікому не передавав, вони залишилися в банку; форму договору вручну поміняти не можна; відкривається програма, потім заносяться всі дані клієнта, ставка клієнта; всі дані щодо клієнта були в базі даних; в касу [кошти] не вніс, де зберігаються кошти не знає (а.с. 138-142).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 01.03.2023 у цивільній справі № 306/1119/21, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 26.06.2023, апеляційну скаргу АТ «Комерційний інвестиційний банк» задоволено, рішення Свалявського районного суду від 02.02.2022 скасовано, у позові ОСОБА_4 до АТ «Комерційний інвестиційний банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109811766, https://reyestr.court.gov.ua/Review/111836261).

У цивільній справі № 306/1119/21, яка виникла за аналогічних фактичних обставин, у якій фігурує така сама за змістом розписка ОСОБА_2 (за винятком дат, суми і реквізитів договорів), такий самий текст договору, що надавався суду ОСОБА_4 , відповідний цьому аудиторський висновок банку, встановлені обставини, що виникли з аналогічних дій, а також обставини щодо відповідних банківських процедур.

Зокрема, щодо такої самої розписки та аналогічних обставин отримання коштів ОСОБА_2 у справі № 306/1119/21 пояснював, що: отримав від ОСОБА_4 особисто в своєму службовому кабінеті під час обідньої перерви, тому він не мав можливості видати ОСОБА_4 чек (касовий ордер) і не видав його; кошти в касу не вніс; не зміг відповісти, чому не провів кошти через касовий апарат; брав кошти для інтересів банку; форма бланку договору була в комп`ютері; підпис на розписці про отримання коштів належить йому; працівників банку не повідомив про те, що є 100000,00 євро, які надав клієнт.

З огляду на фактичні обставини справи висновки щодо договору банківського вкладу від 01.03.2021 № 04-3/6с-88, наданого ОСОБА_4 у справі № 306/1119/21 позивачем, цілком застосовні і до договору банківського вкладу від 01.06.2020 № 04-3/6с-155, наданого ОСОБА_1 у справі № 306/44/22.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів, інших правочинів (ст. 11 ч. 1, ч. 2 п. 1 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку;

зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України;

зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ч.ч. 1, 2, 3 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 202 ч. 1 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ч. 1 ЦК України).

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (ст. 6 ч. 3 ЦК України). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ч. 1 ЦК України).

Цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту; звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин; звичай може бути зафіксований у відповідному документі;

звичай, що суперечить договору або актам цивільного законодавства, у цивільних відносинах не застосовується (ст. 7 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ст. 203 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма (ст. 208 ч. 1 п. 4 ЦК України). Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ст. 639 ч. 1 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст. 638 ч. 1 ЦК України).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ст. 1058 ч. 1 ЦК України).

Вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 абз. 23 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (Закон № 2121-III)).

Статтею 1059 ЦК України встановлено:

договір банківського вкладу укладається у письмовій формі; письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (ч. 1);

у разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (ч. 2).

Укладення договору банківського вкладу з фізичною особою і внесення грошових коштів на її рахунок за вкладом підтверджуються ощадною книжкою; в ощадній книжці вказуються найменування і місцезнаходження банку (його філії), номер рахунка за вкладом, а також усі грошові суми, зараховані на рахунок та списані з рахунка, а також залишок грошових коштів на рахунку на момент пред`явлення ощадної книжки у банк (ст. 1064 ч. 1 ЦК України).

Ощадний (депозитний) сертифікат підтверджує суму вкладу, внесеного у банк, і права вкладника (володільця сертифіката) на одержання зі спливом встановленого строку суми вкладу та процентів, встановлених сертифікатом, у банку, який його видав (ст. 1065 ч. 1 ЦК України).

Банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги, зокрема, залучати у вклади (депозити) кошти від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; банківські послуги дозволяється надавати виключно банку; банк має право вчиняти будь-які правочини, необхідні для надання ним банківських та інших фінансових послуг та здійснення іншої діяльності (ст. 47 ч.ч. 1, 3, 4, 8 Закону № 2121-III).

Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком (ст. 55 ч. 1 Закону № 2121-III).

Вкладний (депозитний) рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору (ст. 7 п. 7.1.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (Закон № 2346-III), п. 3 пп. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 (реєстрація в Мін`юсті України від 17.12.2003 за № 1172/8493) (Інструкція № 492).

Відповідно до Інструкції № 492, банк відкриває вкладний (депозитний) рахунок фізичній особі, яка не має рахунків у цьому банку, за умови:

подання фізичною особою-резидентом паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, документа, виданого контролюючим органом, що засвідчує реєстрацію фізичної особи-резидента в Державному реєстрі фізичних осіб платників податків;

укладення між банком і фізичною особою в письмовій формі договору банківського вкладу;

внесення або перерахування фізичною особою з іншого власного рахунку коштів на вкладний (депозитний) рахунок;

видачі банком фізичній особі на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок документа згідно з внутрішніми документами банку (п. 103).

Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій, затверджене постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 № 516 (реєстрація в Мін`юсті України від 29.12.2003 за № 1256/8577) (Положення № 516), передбачає, що:

вкладна (депозитна) операція операція банку із залучення грошових коштів або банківських металів від вкладників на їх рахунки в банку на договірних засадах або депонування грошових коштів вкладниками з оформленням їх ощадними (депозитними) сертифікатами (п. 1.1. абз. 5);

вкладник … фізична особа, яка здійснила розміщення готівкових (безготівкових) грошових коштів … на рахунок у банку чи придбала ощадний (депозитний) сертифікат банку України на договірних умовах (п. 1.1. абз. 6);

залучення банком вкладів (депозитів) від вкладників підтверджується:

договором банківського рахунку;

договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки;

договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката;

договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми … і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (п. 1.4.);

відкриття і закриття поточних та вкладних (депозитних) рахунків вкладникам у національній та іноземній валюті або банківських металах здійснюються в порядку, установленому нормативно-правовим актом Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків клієнтів банків (п. 2.1.);

додержання письмової форми договору (паперова або електронна) є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (п. 2.2.);

договори банківського рахунку та банківського вкладу визначають права, зобов`язання суб`єктів вкладних (депозитних) операцій та інші умови, визначені Цивільним кодексом України, і мають бути підписані сторонами договору (уповноваженими ними особами) (п. 2.3.);

укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів (п. 2.9.);

грошові кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку … (п. 3.2.).

Закон № 2346-III визначає, що:

документ на переказ електронний або паперовий документ, що використовується суб`єктами переказу, їх клієнтами, кліринговими, еквайринговими установами або іншими установами учасниками платіжної системи для передачі доручень на переказ коштів (ст. 1 п. 1.6.);

документ на переказ готівки документ на переказ, що використовується для ініціювання переказу коштів, поданих разом з цим документом у готівковій формі (ст. 1 п. 1.7.);

ініціатор особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу (ст. 1 п. 1.15.);

переказ коштів рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі; ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою (ст. 1 п. 1.24.);

розрахунково-касове обслуговування послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, у тому числі у вигляді електронного документа, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) цього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами (ст. 1 п. 1.37.);

зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків (ст. 7 п. 7.1.5.);

до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки … та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу; форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків … установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України; … обов`язкові реквізити … паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України (ст. 16 п. 16.1., ст. 17 п. 17.1.);

ініціатором переказу може бути платник …; ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; подання платником до будь-якого банку документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі (ст. 20 п. 20.1., ст. 21 п. 21.1. пп. 1, 2);

подання ініціатором до банку … документа на переказ готівки і відповідної суми коштів у готівковій формі здійснюється протягом операційного часу;

реквізити документів на переказ готівки та особливості їх оформлення встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України;

при використанні документа на переказ готівки ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття до виконання банком … документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; прийняття документа на переказ готівки до виконання засвідчується підписом уповноваженої особи банку … чи відповідним чином оформленою квитанцією;

банки зобов`язані відображати інформацію про кожну операцію з приймання готівки … у системі автоматизації банків на внутрішньобанківському рахунку та/або внутрішній підсистемі системи автоматизації банку в той самий операційний день (у разі здійснення ініціювання переказу готівки платником протягом операційного часу) або не пізніше наступного операційного дня (у разі ініціювання переказу готівки після закінчення операційного часу) (ст. 24 п.п. 24.1.-24.4.);

переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі; банк отримувача в разі надходження суми переказу протягом операційного дня зобов`язаний її зарахувати на рахунок отримувача або виплатити йому в готівковій формі в той самий день або в день (дата валютування), зазначений платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки (ст. 30 п.п. 30.1., 30.2.).

Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 25.09.2018 № 103 (Інструкція № 103), установлено, що:

приймання через касу банку (філії, відділення) готівки національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки юридичних і фізичних осіб або на рахунок банку (філії, відділення) є касовою операцією (п. 3 пп. 1, п. 4 пп. 15);

касовий документ паперовий або електронний документ, який оформляється для здійснення касової операції; касовий документ може бути: паперовий для банку (філії, відділення) та клієнта, електронний для банку (філії, відділення) та паперовий для клієнта, електронний для банку та клієнта (п. 4 пп. 14);

банк (філія, відділення) зобов`язаний здійснювати касове обслуговування клієнтів на підставі договірних відносин через касу банку … (п. 8 пп. 1);

банк (філія, відділення) під час здійснення касових операцій має забезпечувати своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, та її зарахування на зазначені клієнтами рахунки; документальне оформлення руху готівки національної та іноземної валюти в касі банку (філії, відділення) … (п. 13 пп. 3, 5);

до касових документів, які оформляються банками (філіями, відділеннями) згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема:

1) заява на переказ готівки;

4) прибутковий касовий ордер (п. 102);

касові документи мають містити, зокрема, такі обов`язкові реквізити:

1) найменування банку, який здійснює касову операцію; 2) дату здійснення операції; 3) зазначення платника та отримувача; 4) суму касової операції; 6) призначення платежу; 7) власноручні підписи або ЕП платника/отримувача; 8) власноручний підпис або кваліфікований ЕП працівника банку (філії, відділення), уповноваженого здійснювати касову операцію; 9) номер рахунку отримувача (у разі зарахування суми переказу на рахунок); 10) найменування банку отримувача (у разі зарахування суми переказу на рахунок) (п. 104);

банк (філія, відділення) застосовує прибутково-видаткові касові ордери для оформлення операцій з приймання та видачі готівки … клієнтам банку (філії, відділення) на договірних умовах … (п. 112 пп. 1);

банк (філія, відділення) здійснює приймання від клієнта готівки іноземної валюти … за такими прибутковими касовими документами:

1) за заявою на переказ готівки, зокрема, від фізичних осіб: для зарахування на поточні, вкладні (депозитні) рахунки;

3) за прибутковим касовим ордером від працівників та клієнтів банку (філії, відділення) за внутрішньобанківськими операціями (п. 129);

банк (філія, відділення) зобов`язаний надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електронного документа відповідно до законодавства України, умов договору, внутрішньобанківських правил, правил платіжної системи (п. 135).

Заява на переказ готівки та квитанція до неї (додаток 9 до Інструкції № 103) серед реквізитів містять і номер банківського рахунку, який застосовується для здійснення переказу, ці документи підписуються платником (ініціатором переказу) і працівником банку.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ст. 215 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін (ст. 216 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ст. 61 Конституції України). Банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства (ст. 96 ч.ч. 1, 2 ЦК України, ст. 58 ч. 1 Закону № 2121-III).

Виходячи з наведеного, договір банківського вкладу є реальним, оплатним і є укладеним із моменту прийняття банком від вкладника грошових коштів (вкладу). Правовідносини щодо банківського вкладу (депозиту) є формалізованими, чітко врегульованими законодавством. Виникнення та оформлення таких правовідносин між фізичною особою та банком пов`язується з послідовністю відповідних дій і юридичних фактів, з додержанням унормованої процедури.

Вкладник і банк повинні укласти в письмовій формі договір банківського вкладу, вкладник повинен ініціювати переказ коштів (у даному випадку готівкових коштів в іноземній валюті), передати ці кошти саме банку, тож повинен внести їх саме і тільки до каси банку із зарахуванням на конкретний відкритий у банку рахунок, із обов`язковим оформленням банком заяви на переказ готівки та з видачею клієнту (вкладнику) на підтвердження цього факту ощадної книжки, сертифіката або іншого відповідного банківського документа. Банк, своєю чергою, зобов`язаний прийняти безпосередньо від вкладника (оскільки той діяв особисто) такі кошти, оформити та облікувати відповідні операції і кошти встановленим порядком.

Оскільки правовідносини банківського вкладу чітко та всебічно врегульовані законодавством, про застосування у випадку, що розглядається, звичаїв ділового обороту в розумінні оформлення інших, аніж передбачені законодавством, банківських документів, або укладення договору банківського вкладу іншим, аніж передбачений, порядком не йдеться. Такі звичаї можуть застосовуватися лише тоді, коли певне питання не врегульоване законодавством, і в будь-якому разі не можуть застосовуватися, якщо суперечать чинним нормам законодавства, а виданий відповідно до звичаїв ділового обороту документ у будь-якому разі повинен відповідати вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами).

Вимоги законодавства, якими обумовлене виникнення правовідносин щодо банківського вкладу (депозиту), не були виконані. АТ «Комінвестбанк» не відкривало ОСОБА_1 банківський рахунок для розміщення банківського вкладу (депозиту), ОСОБА_1 не ініціював переказ грошових коштів, не передавав коштів власне банку для розміщення їх на рахунку в якості банківського вкладу, тобто, не вносив кошти встановленим порядком до банківської установи, відповідно, банк не приймав коштів, не здійснював касові операції щодо них, не обліковував, не видавав передбачені банківськими правилами документи на підтвердження прийняття коштів у якості банківського вкладу.

Розписка керівника Свалявського відділення банку Алексія В.М. від 01.06.2020 про прийняття від ОСОБА_1 290000,00 євро для виконання обов`язків за договором банківського вкладу № 04-3/6с-155 з визначеним строком від 01.06.2020 не має правового значення для підтвердження факту укладення сторонами договору банківського вкладу, позаяк не є передбаченим нормативними актами документом, що може підтверджувати такий факт. Беручи до уваги вищевикладене, розписка не може слугувати і доказом додержання вимог щодо оформлення «іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами)». Поза тим, за встановленого недодержання всіх істотних умов, необхідних для виникнення правовідносин щодо банківського вкладу, вказана розписка сама по собі жодним чином не може свідчити про виникнення таких правовідносин і про прийняття саме банком коштів від позивача.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_1 не можна вважати особою, необізнаною з діяльністю банківської установи та з основними правилами банківського обслуговування, взаємовідносин клієнта з банком. Дії позивача, хоча б і з підписанням певного тексту договору та з отриманням розписки, із передачі керівнику відділення банку вельми значної суми у 290000,00 євро без внесення коштів до каси банку, без оформлення банківських документів, без вказівки на рахунок, передбачений для цих коштів, поза обґрунтованим сумнівом не можуть вважатися добросовісною, розумною, обачною поведінкою. Відповідні обставини мали місце в обстановці, яка явно і очевидно не відповідала встановленій банківській процедурі укладання договору банківського вкладу та внесення коштів до каси банку.

З наданих банком документів випливає, а чинною постановою Закарпатського апеляційного суду від 01.03.2023 у цивільній справі № 306/1119/21 додатково підтверджується, що поданий позивачем суду договір банківського вкладу ані за формою і змістом, ані за конкретними умовами не відповідає офіційно застосовуваним у цей період у банку документам і процедурам (формі договору, його реквізитам, відсотковим ставкам, автоматизованому обліку тощо).

Відповідач АТ «Комінвестбанк» зважаючи на фактичні обставини справи стверджував у суді першої інстанції про нікчемність договору банківського вкладу № 04-3/6с-155 з визначеним строком від 01.06.2020, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Зазначений договір є нікчемним і не породжує правових наслідків, що випливають із договору банківського вкладу (депозиту).

Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 у справі № 712/11226/18 сформулював правову позицію про те, що вирішуючи питання про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди повинні встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Відтак ОСОБА_1 не довів у належний процесуальний спосіб факту укладення договору банківського вкладу, доводи позову, по суті, ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях. Між ОСОБА_1 і АТ «Комінвестбанк» правовідносини щодо банківського вкладу (депозиту) на підставі договору банківського вкладу № 04-3/6с-155 з визначеним строком від 01.06.2020 не виникли. Позивач не мав підстав вимагати захисту порушеного права виходячи з положень закону, що регулюють договірні зобов`язання та питання відповідальності за їх порушення. ОСОБА_1 не є кредитором, а АТ «Комінвестбанк» не є боржником у зобов`язанні, що не виникло, АТ «Комінвестбанк» відповідає саме за своїми зобов`язаннями і як банківська установа не має зобов`язання повернути ОСОБА_1 290000,00 євро в якості банківського вкладу, що їх банк не приймав, відповідно, не має й зобов`язання сплачувати будь-які інші платежі (нарахування, кошти), що пов`язуються позивачем із указаним договором.

За встановлених у справі обставин не йдеться і про порушення прав позивача, який не укладав установленим законом порядком договір банківського вкладу, як споживача, тим більше, не йдеться про умови та правила надання банківських послуг як про об`ємний і складний для пересічного споживача фінансових послуг документ, у контексті якого оцінювалася можливість ефективного здійснення споживачем своїх прав.

Міркування позивача щодо відсутності підстав для покладання на нього відповідальності за порушення вимог закону працівниками банку вже після одержання коштів, які самі по собі є правильними в контексті загальних правил щодо юридичної відповідальності особи, не можуть бути враховані в справі, що розглядається. По-перше, ОСОБА_1 пред`явив позов ґрунтуючись саме на договірному зобов`язанні, яке вважав таким, що виникло, а одночасне покладання на особу відповідальності і в договірних, і в деліктних правовідносинах, при цьому, без відповідних підстав позову та обґрунтування щодо делікту, недопустиме, позаяк суперечить правилам правової визначеності щодо характеру спірних правовідносин та підстав відповідного процесу. По-друге, якщо йдеться власне про відповідальність за заподіяння шкоди протиправними діями, мають місце цілком інші підстави, предмет позову і предмет доказування, що відсутнє наразі в справі.

Посилання позивача на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц, відповідно до якої:

банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій; недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору;

відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку; необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми,

а також посилання на те, що з огляду на правомірне сподівання позивача на належне оформлення вказаних договорів вкладу з відповідачем і на те, що обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі, особи, винні в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах з позивачем діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами позивача вже після передачі їх на депозит, отже вчиняли протиправні дії стосовно коштів, які перейшли у власність відповідача, позивач не може бути відповідальним за порушення, вчинені посадовими особами відповідача, оскільки ним виконані умови укладених угод, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 19.06.2019 у справі № 662/892/15-ц,

не можуть бути враховані в справі, що розглядається, оскільки ці позиції сформульовані за інших фактичних обставин.

У справі № 463/5896/14-ц вирішувався спір банку з фізичною особою про визнання договору банківського вкладу нікчемним, що судами було визнано неналежним способом захисту права, який обрав банк.

Окрім цього, ішлося про письмову форму договору банківського вкладу в контексті неналежного змісту заяви про прихід готівки (помилки в її реквізитах, у номерах банківських рахунків, відсутність електронного підпису працівника банку тощо). Саме в цьому контексті суд касаційної інстанції зробив вищевказані висновки, а також зазначив, що описка чи помилка в номері рахунку за встановлених обставин не впливають на дійсність правочину. Вироком суду, що набрав законної сили, встановлено дії засудженого працівника банку із умисного заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, складання завідомо неправдивого офіційного документа та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.

Поряд із цим, Верховний Суд вказав, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

За обставинами справи № 662/892/15-ц були фактично підписані договір на вклад «Вільні кошти» та договір на відкриття і ведення поточного рахунку «Для виплат», заява на відкриття поточного рахунку «для виплат», форма договору банківського вкладу щодо змісту і умов під сумнів банком не ставилася, відсутній був лише документ, що підтверджує внесення коштів до каси банку, не ставилася під сумнів і відсоткова ставка; вироком суду, що набрав законної сили, підтверджено факт передачі позивачем коштів представнику банку, двох працівників банку засуджено за вчинення злочинів, підтверджено факт заподіяння позивачу матеріального збитку у розмірі суми, що була передана для внесення на депозит, з цих працівників банку стягнуто на користь позивача солідарно збитки у такому розмірі.

У всіх цих справах правовідносини виникли з юридичних фактів (дії з підписання документів, передачі коштів), що мали місце задовго до повної зміни формату банківських рахунків і способу їх ведення у зв`язку із запровадженням стандарту № 13616 ISO і ECB (рахунок IBAN), на відміну від дійсних обставин справи, що розглядається.

Слід враховувати, що під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлені наведені вище факти і обставини підписання договору, передачі коштів, щодо форми і змісту договору, формату банківського рахунку, дій сторін тощо, які мають істотне значення для результату справи і, звісно, є іншими, аніж ті, що мали місце у справах, у яких формулювалися вищевказані правові позиції. Зокрема, за реальними обставинами справи ОСОБА_1 , який не перебував із банком у договірних відносинах, фізично не міг внести кошти на рахунок, якщо такий не відповідав стандарту № 13616 ISO і ECB (рахунок IBAN), рахунку в іншому форматі на той час не могло існувати та не існувало, а в тексті, який позивач вважає договором банківського вкладу, рахунок для такого вкладу взагалі не зазначений, тоді я к це є обов`язковим реквізитом договору. Якщо помилка в номері рахунку може бути виправлена і сама по собі ще не свідчить про недодержання письмової форми договору банківського вкладу, то відсутність рахунку як такого, повна невідповідність формату рахунку нормативно визначеному взагалі виключає можливість внесення коштів на рахунок банку.

Вирішенням вимоги позову про стягнення неустойки суд першої інстанції власне й сам визнав, що договір банківського вкладу, на який посилався позивач, не був зареєстрований у банку, що вказує на суперечливість рішення.

Постановою від 26.06.2023 у справі № 306/1119/21 за позовом ОСОБА_4 до АТ «Комінвестбанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та штрафної санкції за обставин, аналогічних тим, які встановлені у справі, що розглядається, Верховний Суд погодився з тим, що позивачем не доведено належними доказами укладення договору банківського вкладу та внесення грошової суми на його вкладний (депозитний) рахунок, враховуючи, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею відповідного документа або ощадного сертифіката.

Відтак суд першої інстанції вирішив спір із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Доводи апеляції відповідача за оцінкою дійсних обставин, доказів і матеріалів справи в сукупності та взаємозв`язку знайшли своє підтвердження, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України скаргу слід задовольнити, рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 6, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» задовольнити, рішення Свалявського районного суду від 14 лютого 2023 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу та штрафної санкції відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 :

на користь АТ «Комерційний інвестиційний банк» 18607,50 грн у рахунок відшкодування судового збору, сплаченого з апеляційної скарги;

12405,00 грн судового збору в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 30 жовтня 2023 року.

Судді