Справа № 461/2973/22 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1018/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий - суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Суди В.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року Львівське міське комунальне підприємство (ЛМКП) «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 за період з 01.10.2018 року по 30.11.2021 року у розмірі 74 205 грн. 33 коп., а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 і у цій квартирі проживають, а відтак між ними та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення згаданої квартири. Однак, відповідачі оплату за отримані послуги проводили не регулярно та не в повному обсязі, в результаті чого у них утворилася заборгованість по оплаті цих послуг, яка і є предметом позовних вимог (а.с. 3-8).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 47 515 грн. 71 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» витрати на оплату судового збору в розмірі 1 588 грн. 65 коп., в рівних частках, тобто - по 529 грн. 55 коп. з кожного (а.с. 42-48).

Дане рішення оскаржили, як позивач, так і відповідачка ОСОБА_1 .

Позивач (ЛМКП) просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Зазначає, що відповідно до норм ЦПК України, суд не наділений правом змінювати предмет або підставу позову на власний розсуд, а тому вважає, що замість заявленої позивачем ціни позову у сумі 74 205 грн. 33 коп. суд необґрунтовано визначив ціну позову в розмірі 98 451 грн. 01 коп.

Звертає увагу на те, що у відповідності до статті 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, а відтак вважає, що «застосовуючи позовну давність підрахунки суду є невірні» (а.с. 54-57).

Відповідачка ОСОБА_1 оскаржуване рішення просить змінити, а саме: стягнути особисто з неї заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 6 583 грн. 57 коп., а решту суми заборгованості стягнути з інших відповідачів, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а відтак на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Звертає увагу на те, що рішенням Галицького районного суду міста Львова від 01.12.2021 року у справі № 461/2049/21, яке набрало законної сили, було припинено її спільну часткову власність у квартирі АДРЕСА_1 та виділено їй «в натурі 3/9 частини» згаданої квартири і цій частині квартири розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 17.11.2022 року № 392 присвоєно квартирний номер АДРЕСА_2 .

Також звертає увагу на те, що вона з липня 2018 року по лютий 2019 року особисто проплатила за послуги теплопостачання 9 255 грн., а тому вважає, що сума її заборгованості має бути зменшеною саме на зазначену суму (а.с. 91-94).

15 вересня 2023 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» подало до суду Відзив на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , у якому просить згадану апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки вважає вірним висновок суду про саме солідарне стягнення з відповідачів заборгованості, яка є предметом позовних вимог, так як припинення права спільної часткової власності на квартиру мало місце лише після 01.12.2021 року (а.с. 112-122).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що обидві апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності.

Статтею 540 ЦК України встановлено, що у випадку, коли у зобов`язанні беруть участь (зокрема) кілька боржників, кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

За змістом пункту 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45, плата за послуги з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій мешканцями квартири, в якій проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі), розподіляється між мешканцями квартири за встановленими тарифами відповідно до загальної площі приміщення, яким користується співвласник, наймач (орендар).

Згідно довідки № 1 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 27.04.2022 року (долученої позивачем до позовної заяви), квартира АДРЕСА_1 є приватизованою і у ній є зареєстрованими та проживають три особи, а саме: відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 9).

В той же час, як вбачається з рішення Галицького районного суду міста Львова від 01 грудня 2021 року у справі № 461/2049/21відповідачка ОСОБА_1 ще з квітня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2004 року є власником 3/9 частин вище згаданої квартири, тобто: ця квартира щонайпізніше з квітня 2004 року перебувала не у спільній сумісній, а у спільній частковій власності, яку згаданим рішенням суду було припинено шляхом виділення ОСОБА_1 належних їй на праві власності 3/9 частин даної квартири «в натурі» (а.с. 96-97) і з подальшим присвоєнням цим 3/9 частинам квартири окремого квартирного номера, а саме: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з прохальної частини позову, предметом позовних вимог за даний позовом є стягнення солідарно з трьох відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 за період з 01.10.2018 року по 30.11.2021 року у розмірі 74 205 грн. 33 коп.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як зазначено в описовій частині оскаржуваного рішення, «всі учасники судового процесу у даній справі не з`явились». Тобто, відповідачі в судові засідання не з`являлися і заяв до суду про застосування до спірних правовідносин позовної давності не подавали (і матеріали справи таких заяв не містять).

За наведених обставин суд не вправі був застосовувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, долученого по позовної заяви, заборгованість відповідачів за період з 01.10.2018 року по 30.11.2021 року становить 74 205 грн. 33 коп. Відповідно, 3/9 цієї заборгованості становить 24 735 грн. 11 коп.

За цей же період (з 01.10.2018 року по 30.11.2021 року) відповідачами в рахунок погашення цієї заборгованості оплачено 7 019 грн. 00 коп. (а.с. 15), однак при формуванні позовних вимог позивачем ці оплачені 7 019 грн. 00 коп. врахованими не були.

Як вбачається з долучених ОСОБА_1 до поданої нею апеляційної скарги квитанцій, всі вищезгадані 7 019 грн. 00 коп. були оплаченими саме нею (а.с. 99).

При цьому доводи відповідачки (апелянта) ОСОБА_1 про те, що нею за період з липня 2018 року по лютий 2019 року було проплачено 9 255 грн. до уваги прийматися не можуть, оскільки спірний період, який є предметом позовних вимог, починається з 01.10.2018 року (а не з липня 2018 року).

24 735 грн. 11 коп. - 7 019 грн. 00 коп. = 17 716 грн. 11 коп., які і підлягають до стягнення з відповідачки ОСОБА_1

1 3/9 = 6/9

74 205 грн. 33 коп. (загальна заборгованість) - 24 735 грн. 11 коп. (3/9 цієї заборгованості) = 49 470 грн. 22 коп. заборгованості, які підлягають до стягнення солідарно з двох інших відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Позивач за подачу позовної заяви сплатив 2 232 грн. 90 коп. судового збору (а.с. 30), а за подачу апеляційної скарги 3 721 грн. 50 коп. судового збору (а.с. 58), а всього 5 954 грн. 40 коп.

Відповідачка ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги сплатила 795 грн. 00 коп. судового збору (а.с. 95).

5 954 грн. 40 коп. судових витрат позивача : 3 (три) відповідача = 1 984 грн. 80 коп.

Відтак, з відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає до стягнення на користь позивача по 1 984 грн. 80 коп. судових витрат з кожної.

Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що позовні вимоги до відповідачки ОСОБА_1 підлягають до задоволення лише частково, а саме: у розмірі 17 716 грн. 11 коп., що становить 71,6 % від 24 735 грн. 11 коп.

71,6 % від 1 984 грн. 80 коп. = 1 421 грн. 58 коп.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задоволено, що сплачені нею за її подання 795 грн. підлягають відшкодуванню з позивача.

Частиною 10 статті 141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Різниця між судовими витратами, які слід стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача (ЛМКП) і навпаки, складає (1 421 грн. 58 коп. 795 грн.) 626 грн. 58 коп.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з центрального опалення у розмірі 74 205 грн. 33 коп.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 74 205 грн. 33 коп., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 100 = 268 400, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 74 205 грн. 33 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.п. 1-4, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 частково задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 березня 2023 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 17 716 грн. 11 коп. заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 за період з 01.10.2018 року по 30.11.2021 року.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 49 470 грн. 22 коп. заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 за період з 01.10.2018 року по 30.11.2021 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 626 грн. 58 коп. в якості різниці судових витрат, які понесли сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стягнути ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 1 984 грн. 80 коп. судових витрат.

Стягнути ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 1 984 грн. 80 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 11 жовтня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.