ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6299/23 Справа № 205/104/23 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2023 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 30 березня 2022 року близько 08.15 години на перетині вул. Юрія Кондратюка і вул. Набережної Заводської у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Пежо, держномер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , і автомобіля Шевроле, держномер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. 04 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до страхової компанії про виплату страхового відшкодування. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано позивача. Не погодившись із постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року, він звернувся до апеляційного суду, постановою якого 03 серпня 2022 року постанову суду першої інстанції було скасовано, провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. 15 серпня 2022 року він звернувся до УПП у Дніпропетровській області із заявою про складення протоколу відносно водія ОСОБА_2 через порушення ним ПДР. Листом від 26 серпня 2022 року позивача повідомлено про відсутність підстав для складання протоколу відносно водія Шевроле, держномер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 . Аварійним сертифікатом № 9 від 05 серпня 2022 року, складеним аварійним комісаром ОСОБА_3 за зверненням представника ОСОБА_1 , встановлено порушення водієм Шевроле, держномер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 вимог п. 16.5 ПДР України, що є безпосередньою причиною страхового випадку. 23 серпня 2022 року на адресу страхової компанії позивачем було направлено копію аварійного сертифікату для виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 . Згідно з листом НБУ відповідачем відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав того, що вина ОСОБА_2 не встановлена постановою суду, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування. Факт відсутності постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР не може свідчити про відсутність складу цивільного правопорушення, отже, наявність або відсутність такого складу встановлюється судом. Згідно з висновком судового експерта № 2704/22 від 29 квітня 2022 року, розмір матеріального збитку, завданого автомобілеві Пежо, держномер НОМЕР_1 , який належить позивачеві, складає 225538 грн. 67 коп., ринкова вартість транспортного засобу становить 161146 грн. 19 коп., вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди становить 25302 грн. 33 коп. У зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача перевищує його вартість до дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль вважається фізично знищеним, тому розмір матеріальної шкоди становить 135843 грн. 86 коп. Страховий ліміт встановлений у розмірі 130000 грн. Просив суд стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» на свою користь страхове відшкодування у розмірі 130000 грн., судові витрати по справі, які складаються із витрат на сплату судового збору у розмірі 1300 грн., витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19500 грн. та витрат, пов`язаних із залученням експертів у розмірі 2650 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення страхового відшкодування - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року по справі № 205/104/23 - скасувати, ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року від інших учасників справи не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 березня 2022 року о 08.15 годині на перетині вул. Юрія Кондратюка і вул. Набережної Заводської у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Пежо, держномер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , і автомобіля Шевроле, держномер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Станом на 30 березня 2022 року відповідальність водія транспортного засобу Шевроле, держномер НОМЕР_2 , була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта».

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року скасовано, провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

15 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до УПП в Дніпропетровській області із заявою про складення протоколу у відношенні водія транспортного засобу Шевроле, держномер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 .

Листом УПП в Дніпропетровській області від 26 серпня 2022 року ОСОБА_1 було відмовлено у повторному розгляді матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 березня 2022 року, та відсутності підстав для складання протоколу відносно водія ОСОБА_2

23 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника.

Підстави для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування встановлені статтями 991 ЦК України та статтею 26 Закону України «Про страхування», згідно з якими страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про страхування» та частини другої статті 991 ЦК України договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Отже, страховик та страхувальник як сторони договору страхування за взаємною згодою можуть самостійно визначати предмет договору страхування, права та обов`язки сторін, підстави для виплати/відмови у виплаті страхового відшкодування тощо.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, сам по собі факт відсутності постанови про притягнення до адміністративної відповідальності водія, дії якого стали наслідком ДТП, не можуть однозначно свідчити про відсутність складу цивільного правопорушення, наявність або відсутність такого складу встановлюється судом шляхом оцінки доказів, які надаються сторонами в порядку змагальності та диспозитивності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, водій ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована відповідачем, не був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, протокол відносно нього складено не було, тому його вина у завданні шкоди майну позивача підлягає доказуванню.

Проте, стороною позивача не було надано суду першої інстанції належних, достатніх та беззаперечних доказів вини водія транспортного засобу Шевроле, держномер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , та виникнення у його страховика відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» обов`язку відшкодовувати спричинену ним матеріальну шкоду потерпілій особі, у даному випадку позивачеві.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не було надано суду першої інстанції належних, достатніх та беззаперечних доказів вини ОСОБА_2 , водія транспортного засобу Шевроле, держномер НОМЕР_3 та виникнення у його страховика відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» обов`язку відшкодовувати спричинену ним матеріальну шкоду потерпілій особі.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не прийняв в якості доказу вини водія автомобіля Шевроле, держномер НОМЕР_3 в дорожньо-транспортній пригоді та не надав йому належної оцінки, аварійний сертифікат аварійного комісара, колегія суддів ставиться критично, оскільки аварійний комісар, яким вказаний акт було виконано, не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок й клопотання про призначення судової експертизи про встановлення особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди через порушення правил дорожнього руху ОСОБА_1 не було заявлено ні в суді першої інстанції ні апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно відмовив у прийнятті в якості належного доказу вини водія автомобіля Шевроле, держномер НОМЕР_3 в дорожньо-транспортній пригоді, висновок судового експерта Дроздова Ю.В. № 2704/22 від 29.04.2022 року про оцінку ринкової вартості автомобіля, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки визначення розміру страхового відшкодування при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» і Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції незаконно відмовив у прийнятті в якості належного доказу вини водія автомобіля Шевроле, держномер НОМЕР_3 в дорожньо-транспортній пригоді, висновок судового експерта Дроздова Ю.В. № 2704/22 від 29.04.2022 року про оцінку ринкової вартості автомобіля, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки сам факт наявності висновку експерта щодо спричинених збитків не є належним доказом вини іншого водія в дорожньо-транспортній пригоді та не дає підстав стягувати збитки саме з такого водія або його страховика.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні позовних вимог та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова