Справа № 461/4110/23 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/2667/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2023 року в складі судді Стрельбицького В.В. у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, -

встановив:

У травні 2023 року позивач АТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 235 179 грн.

Вимоги обгрунтовував тим, що 06.12.2021 між сторонами укладено договір кредиту та страхування № Е09.00302.009106000. Згідно вказаного Кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 149 999 грн., зі сплатою 55% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у томі числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно наведеного кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 11.08.2022.

Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 13.04.2023 становить 235 179 грн. 00 коп. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, у тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2023 року позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість у розмірі 235 179 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судові витрати пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 3527 грн. 69 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , вважає незаконним, необгрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що суд не врахував заперечення сторони відповідача, з приводу чого дійшов помилкового висновку про стягнення усієї суми заборгованості, не врахувавши воєнного стану в країні, що є форс-мажорною обставиною яка надає підстави для звільнення боржника від відповідальності, від виконання зобов`язань за цим кредитом.

Окрім того, суд не надав оцінки запереченням відповідача про те, що він визнає борг частково в сумі 134 441 грн., на підтвердження чого навів свій контррозрахунок.

Нарахування банком процентів по кредиту з лютого 2022 року і до 06.12.2025 є невірним та неправомірним.

Апелянт зазначає, що на теперішній час він немає джереда доходів та постійного заробітку, але з порозумінням ставиться до того, що кредит брався на розвиток бізнесу, який зупинився внаслідок війни, і добре розуміє, що кошти слід повертати, і не відмовляється їх повертати, однак внаслідок воєнного стану, не має такої можливості повністю погасити цей борг, а тому справедливим вважає погашення боргу по березень 2022 року.

Враховуючи наведене, просить змінити рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2023 року в частині стягнення заборгованості з 235 179 грн. на 134 441 грн, як залишок кредиту.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа була призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення якстатті 3 ЦК Українизагалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першастатті 15 ЦК України, частина першастатті 16 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Ідея Банк» суд першої інстанції виходив з підставності та доведеності вимог АТ «Ідея Банк» про стягнення з відповідача у повному обсязі заборгованості.

При цьому, суд відхилив доводи відповідача про форс-мажорні обставини, які стали причиною для невиконання ним кредитних зобов`язань, та посилання на лист торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, оскільки для доказування настання форс-мажорної обставини необхідно отримати сертифікат торгово-промислової палати, якого відповідач суду не надав та не надав відповідних доказів таких обставин, які перешкоджали йому сплачувати заборгованість за договором з моменту його укладання.

З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено, що 06.12.2021 між сторонами укладено договір кредиту та страхування №Е09.00302.009106000.

Згідно із п.1.2.-1.4. вказаного кредитного договору, банк надає відповідачу кредит у розмірі 149 999 грн. 00 коп. із змінюваною процентною ставкою у розмірі 55 % річних строком кредиту на 48 місяців.

Пунктом 1.6. встановлено, що дата повернення кредиту - до 06.12.2025. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок НОМЕР_1 , відкритий у банку відповідно до порядку повернення кредиту, згідно Додатку № 1 до кредитного договору.

Згідно із п. 1.10 Договору, Банк надає кредит Позичальнику для ласних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 136 860 грн. 40 коп. Позичальник доручає Банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 13 138 грн. 60 коп. згідно з умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього Договору.

Відповідно до п.п. 3-3.1. договору кредиту №Е09.00302.009106000 від 06.12.2021, укладеного між позивачем та відповідачем, нанесенням власноручного підпису під даним договором, клієнт акцептує публічну пропозицію про приєднання до ДКБОФО та публічну оферту на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку, які зберігаються на офіційному сайті банку: https: //ideabank.ua/uk/about/public-contracts. Підтверджує, що в день укладення цього договору у відділенні банку або кредитного посередника, за його вибором, йому надано ДКБОФО та Тарифи, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

06 грудня 2021 року ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту №Е09.00302.009106000 від 06.12.2021.

Таким чином, між сторонами 06.12.2021 виникли договірні зобов`язання.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами №2206631 від 06.12.2021 на суму 149 999 грн, з призначеннмя платежу «Видача кредиту згідно кредитного договору № Е09.00302.009106000 від 06.12.2021».

Крім того, в матеріалах справи містяться меморіальний ордер № 2206635 від 06.12.2021 на суму 136 860 грн. 40 коп. з призначенням платежу «Видача кредиту згідно кредитного договору № Е09.00302.009106000 від 06.12.2021» та меморіальний ордер №2206633 від 06.12.2021 на суму 13 138 грн. 60 коп. з призначенням платежу «страховий платіж Е09.00302.009106000», де отримувачем платежу є АТ «Ідея Банк».

Однак, відповідач свої зобов`язання по кредитному договору своєчасно не виконував, внаслідок чого, станом на 13.04.2023 у нього виникла заборгованість на загальну суму 235 179 грн., з яких основний та прострочений борг в сумі 148 408 грн. 15 коп., а також строкові та прострочені проценти в сумі 86 770 грн. 85 коп.

Згідно із випискою Банку, ОСОБА_1 здійснив останній платіж 11.08.2022.

Доказів повного погашення кредитного боргу матеріали справи не містять.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 01.03.2023 на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги, позивач вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також, відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в 30-денний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Зважаючи на те, що відповідачем належним чином не виконано умови кредитного договору, заборгованість у повному обсязі не погашено, її розмір не спростовано, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Наданий стороною відповідача контррозрахунок, за яким він визнає борг в сумі 134 441 грн., судом першої інстанції правильно не взято до уваги і такий не може прийняти суд апеляційної інстанції, оскільки не грунтується на умовах кредитного договору.

Так, згідно виписки Банку вбачається, що ОСОБА_1 дійсно двічі сплатив по 7779,00 грн., проте такі кошти Банком були зараховані як погашення строкових процентів та погашення основного боргу за кредитним договором Е09.00302.009106000 від 06.12.2021, що відповідало Додатку №1 до Договору, яким передбачено період та розмір суми до погашення. Згідно цієї виписки ОСОБА_1 сплатив: 06.01.2022 7006,80 грн. та 07.02.2022 6970,73 грн на загальну суму 13 970 грн. 73 коп. на погашення строкових проценів, та 06.01.2022 - 772,20 грн., 07.02.2022 808,27, 11.08.2022 10,38 на загальну суму 1590,85 грн погашення строкового основного боргу.

Зважаючи, що сума наданого кредиту становила 149 999 грн. і відповідачем на погашення суми кредиту було сплачено 1590 грн. 85 коп., відповідно сума заборгованості за наданим кредитом становить 148 408 грн. 15 коп. ,85=148408,15), що відповідає наданому стороною позивача розрахунку.

Щодо мотивів скарги про те, що позивачем обраховано розмір процентів до 06.12.2025 року, то такі є безпідставними, оскільки сума процентів розрахована Банком на 06.12.2025 року становить 223 311 грн. 72 коп., а згідно розрахунку заборгованості - така сума становить 86 770,85 грн., що свідчить про її розрахунок станом на 01 березня 2023 року, з урахуванням слачених відповідачем проценів та направлення 02.03.2023 Банком до позичальника вимоги про сплату заборгованості, чим Банк сам змінив строк виконання основного зобов`язання. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що розмір кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростував, а наведені у контррозрахунку відомості, не відповідаюьб умовам договору кредиту.

Клопотання про призначення у справі судово-бухгалтерської експертизи з метою з`ясування питання наявності або відсутності заборгованості за кредитним договором, не заявлялось.

Позичальником порушено встановлений договором обов`язок повернути кредит та сплатити проценти, прострочено повернення чергової частини щомісячного платежу, а тому позикодавець, як це передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України звернувся з позовом про дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Щодо доводів ОСОБА_1 про відсутність підстав для стягнення відсотків у зв`язку з форс мажорними обставинами, а саме військовою агресією росїї проти України, то суд виходить з такого.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні».

Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому позивач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов Договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі №910/8580/22.

Також, у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 910/15264/21 викладено висновок, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору».

ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів неможливості своєчасного виконання зобов`язання внаслідок обставин непереборної сили; не наданої доказів відсутності інших джерел доходу та відсутності можливості належним чином виконати свої зобов`язання. Сам по собі факт збройної агресії росії проти України не є підставою для звільнення від обов`язків зі сплати відсотків за кредитним договором.

Крім того, належних доказів, що відповідач звертався до банківської установи для реструктуризації боргу та повідомлення про неможливість виконання зобов`язань також відсутні, як і відсутні докази того, що ОСОБА_1 бралися кошти на розвиток бізнесу. Згідно даних кредитного договору та паспорта споживчого кредиту, кошти бралися для власних потреб, як споживчий кредит, а не нарозвиток бізнесу.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Також, у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 лютого 2023 року у справі № 910/23042/16 зазначено, що проценти за користування кредитом є зобов`язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов`язань за кредитом».

Банком пред`явлено вимоги щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, що були обумовлені договором. Вимог щодо стягнення штрафів та пені позовна заява не містить.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити - без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 05 грудня 2023 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк