Ухвала

03 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 216/2591/22

провадження № 61-13749ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року.

В касаційній скарзі заявниця просить суд поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що повний текст оскаржуваної постанови отримала 11 липня 2023 року, вперше зверталася до суду зі скаргою 10 серпня 2023 року, в зв`язку з чим вважає, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Відповідно до вимог статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст оскаржуваної постанови складений 26 червня 2023 року. Останній день строку на касаційне оскарження припав на 26 липня 2023 року. Касаційна скарга подана 20 вересня 2023 року, тобто поза межами строку на касаційне оскарження.

З доданих до скарги доказів суд встановив, що копію оскаржуваної постанови заявниця отримала засобами поштового зв`язку 10 липня 2023 року, що підтверджується копією поштового конверта з трек-номером 260. Вперше з касаційною скаргою звернулася 10 серпня 2023 року, яка була повернута ухвалою Верховного Суду від 04 вересня 2023 року, а вдруге касаційну скаргу заявниця подала 20 вересня 2023 року, тобто в межах розумного строку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що строк на касаційне оскарження був пропущений з поважних причин, а отже заява про поновлення строку є обґрунтованою та підлягає задоволенню, а строк - поновленню.

Однак, касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає встановленим законом вимогам.

Пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначає, що в касаційній скарзі повинно бути зазначено підстави касаційного оскарження, визначені в частині другій статті 389 ЦПК України.

Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Згідно з абзацом першим пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Посилаючись як на підставу касаційного оскарження на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, заявниця не вказує, з застосуванням якої норми права судом попередніх інстанцій вона незгодна, оскільки таке застосування суперечить зазначеним нею правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах.

Обґрунтування касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин, які були предметом аналізу судів попередніх інстанцій. Верховний Суд наголошує, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що Верховний Суд є судом права, тобто діяльність якого спрямована на перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм права відповідно до правових висновків Верховного Суду щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, а у разі відсутності таких висновків - їх формулювання та уніфікації такого застосування шляхом формування єдиної правозастосовчої практики для подальшого застосування судами.

Суд розглядає справи в межах заявлених особою вимог, а отже не уповноважений на власний розсуд формувати мотиви касаційної скарги поза волею особи шляхом доповнення необхідними елементами.

Суд наголошує також на тому, що формальне цитування підстави касаційного оскарження з визначеного законом переліку без відповідного нормативно-правового обґрунтування не є належним та повним виконанням вимог пункту 5 частини другої статті 389 ЦПК України.

Таким чином, заявниці для належного виконання вимог процесуального закону заявниці слід надати до суду нову редакцію касаційної скарги та її копій відповідно до кількості учасників справи, в якій належить зазначити вичерпні підстави касаційного оскарження з зазначенням відповідного нормативно-правового обґрунтування, яке у разі посилання на пункт 1 частин другої статті 389 ЦПК України повинно включати вказівку на те, з застосуванням яких норм права судами попередніх інстанцій не погоджується заявниця, посилання на правові висновки щодо застосування саме цих норм права у подібних правовідносинах, а у разі посилання на інші підстави касаційного оскарження заявниці слід вказати в чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права та нормативно-правове обґрунтування такої підстави з врахуванням вимог процесуального закону щодо повноти мотивування скарги.

Крім того, за подання скарги не сплачений судовий збір.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який набрав чинності 01 листопада 2011 року, з подальшими змінами.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 200% ставки, що підлягала сплаті за подання позовної заяви, скарги.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

З позовом до суду ОСОБА_1 звернулася у липні 2022 року та заявила, зокрема, позовну вимогу майнового характеру про стягнення моральної шкоди, на яку не поширюються передбачені статтею 5 Закону України «Про судовий збір» пільги.

Відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на час звернення з позовом, за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру підлягає сплаті судовий збір у розмірі 1% від ціни позову, але не більше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2022 року був встановлений у розмірі 2 481,00 грн.

Таким чином до суду першої інстанції за цю вимогу підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 010,40 грн, а тому за подання касаційної скарги належить сплатити 4 020,80 грн.

На підтвердження сплати судового збору до суду слід надати платіжний документ на підтвердження перерахування коштів за вищевказаними реквізитами у передбаченому законом розмірі або документи на підтвердження підстав для звільнення від сплати судового збору.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та в контексті вимог статей 185, 393 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 червня 2023 року у справі залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров