Справа № 503/951/23
Провадження № 2/503/350/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., дослідивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

встановив:

До Кодимського районного суду Одеської області надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача згідно судового рішення судового наказу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.05.2021 року у справі № 489/2975/21.

За загальним правилом, передбаченим ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, в позовній заяві позивачем зазначено, що місце реєстрації (проживання) відповідача їй невідоме.

Однак, згідноінформації отриманої судом 08.08.2023 року в порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України, а саме інформаційної довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України в Миколаївській області, відповідач ОСОБА_2 мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 28.01.2021 року, коли його було знято з реєстрації місця проживання за вказаною адресою у зв`язку з вибуттям до Одеської області.

Водночас, згідно інформаційної довідки Головного управління ДМС України в Одеській області від 11.08.2023 року № 5100.4.6-9430/51.1-23, відповідач ОСОБА_2 зареєстрованим/знятим з реєстрації по м. Одесі та Одеській області не значиться.

Крім того, як вбачається з інформаційного листа-відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 25.09.2023 року за № 6.2-12634/6-23, місце проживання відповідача ОСОБА_2 станом на 23.12.2020 року значиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином відоме останнє зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 до 28.01.2021 року АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.9 ст. 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

В свою чергу ч.1 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Проте позивачем до позовної заяви додано копію свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 21.12.2006 року, про наявність у неї з відповідачем спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Водночас сукупність відомостей наявних у копіях довідок відділу адміністративних послуг Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 07.04.2022 року № 5123- і № 5123- вказує на те, що неповнолітня ОСОБА_3 проживає саме разом із своєю матір`ю позивачем ОСОБА_1 .

При цьому, саме на положення ч.1 ст. 28 ЦПК України позивач посилається у змісті своєї позовної заяви при обґрунтуванні підсудності спору про збільшення розміру аліментів.

Зі змісту доданих до позовної заяви документів, а саме копії сторінки 13 розділу «Місце проживання» паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 12.09.2006 року, вбачається та обставина, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 , що є адміністративною територією Інгульського (раніше Ленінського) району м. Миколаєва.

На даний час декларування та реєстрація місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні регулюється виключно Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року № 1871-IX, який набрав чинності 01.12.2021 року. В свою чергу ч.1 ст. 4 цього Закону передбачає, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

В свою чергу пунктом 51 ч.1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року № 5492-VI, до Єдиного державного демографічного реєстру вноситься інформація про особу, зокрема відомості про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Таким чином зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивача ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_1 .

Водночас адреса: АДРЕСА_2 є місцем фактичного проживання/перебування позивача ОСОБА_1 , як взятої на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно змісту позовної заяви та копії довідки відділу адміністративних послуг Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 07.04.2022 року № 5123-.

Відповідно до положень ч.1-2 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

При цьому, ч.1 ст. 41 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII передбачає, що облік внутрішньо переміщених осіб здійснюється у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Таким чином адреса: АДРЕСА_2 є місцем фактичного проживання позивача ОСОБА_1 , як взятої на облік внутрішньо переміщеної особи.

У зв`язку з чим суд вважає, що адреса фактичного проживання взятої на облік внутрішньо переміщеної особи не є тотожнім поняттю зареєстрованого або задекларованого місця проживання (перебування) особи, а також не підміняє його за своєю суттю, оскільки такі облік і декларація/реєстрація мають різну мету та правові наслідки. Крім того, такий висновок суду підтверджує і зміст самих положень ч.2-3 ст. 6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, якими врегульовано порядок внесення відомостей про зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на підставі документів, що підтверджують реєстрацію місця проживання, або відомостей, внесених до документів особи, які підлягають обміну, а також може використовуватися інформація з Державного реєстру виборців, Єдиного державного демографічного реєстру, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, реєстрів територіальних громад, Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

З огляду на зазначене суд вважає, що фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи не змінює і тимчасово не підмінює задеклароване або зареєстроване місця проживання (перебування) цієї особи.

Суд звертає увагу на те, що аналогічна за своєю суттю позиція викладена Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 21.07.2022 року у справі № 433/1937/19 (провадження № 61-5298св21), в якій відзначено про відсутність тотожності між адресами «зареєстрованого місця проживання особи» та «обліку, як внутрішньо переміщеної особи».

Таким чином розгляд даної справи не належить до підсудності Кодимського районного суду Одеської області у відповідності до положень визначення територіальної юрисдикції (підсудності), передбачених ч.2 і 9 ст. 27 ЦПК України, яким є Ленінський районний суд м. Миколаєва, адміністративно-територіальні повноваження якого розповсюджуються на адміністративну територію Інгульського району м. Миколаєва (за зареєстрованим місцем проживання позивача та за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача).

Пунктом 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Суд вважає, що подання позивачем ОСОБА_1 позовної заяви за місцем свого фактичного проживання, як внутрішньо переміщеної особи, та посилання у змісті своєї позовної заяви на положення ч.1 ст. 28 ЦПК України є проявами спрямованими на реалізацію свого процесуального права на пред`явлення позову про збільшення розміру аліментів саме за своїм зареєстрованим місцем проживання, передбаченим ч.1 ст. 28 ЦПК України.

Ураховуючи зазначене вище суд вважає необхідним передати дану справу для її розгляду за територіальною підсудністю до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Керуючись ст. 27, 28, 31, 32, 258-261ЦПК України, суд

постановив:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів передати на розгляд до Ленінського районного суду м. Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Д. В. Вороненко