Справа № 358/216/23 Провадження № 2/358/375/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Романенко К.С.,

за участю секретаря Шпак К.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Чайки О.В.,

представника відповідача - адвоката Рудика Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Богуслав Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 15.02.2023 року звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати подання позову та до досягнення дітьми повноліття.

Позов мотивований тим, що вона з 18.02.2012 року перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньку ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 12.08.2019 року шлюб було розірвано. Діти від народження й станом на сьогодні постійно проживають разом із нею, перебувають виключно на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку не надає, розвитком дітей не цікавиться, хоча в змозі її надавати.

Вона не може самостійно утримувати дітей, внаслідок чого змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 31 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишені без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

19.04.2023 ухвалою Богуславського районного суду Київської області відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд на 18.05.2023 року.

09.05.2023 року представником відповідача адвокатом Рудиком Ю.В., якій діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, у якому вказано, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову. Зазначив, що позивачка приховала факт, що 19.12.2012 року відповідно до рішення Южного міського суду Одеської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з 14.11.2012 року стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 961 грн., з урахуванням індексації на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішення суду набрало законної сили. Крім того, позивачці було достовірно відомо, що згідно рішення Южного міського суду Одеської області від 10 вересня 2008 року по справі № 2-536/2008 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини його заробітку/доходу/, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму до повноліття дочки, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 . Крім цього, з метою припинення будь-яких фінансових претензій щодо матеріальної участі у вихованні дітей ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 наявне у нього житло на праві приватної власності, відповідно до договору дарування квартири від 02.04.2018 року. В послідуючому вказана квартира, зі згоди ОСОБА_2 , ОСОБА_1 була подарована малолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до умов договору дарування квартири від 29.01.2019 року. Таким чином, ОСОБА_2 повністю виконав свої зобов`язання щодо матеріального утримання дітей. При цьому відповідач хоча і не регулярно, однак надає матеріальну допомогу на утримання дітей, намагається спілкуватися з ними, цікавиться їх особистим життям, станом здоров`я, а тому не може погодитись з доводами позивачки про те, що він не цікавиться та у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, оскільки це не відповідає дійсності. Просив у задоволенні позову відмовити.

17.05.2023 року позивачкою подано відповідь на відзив, у якій вказала, що дійсно 19.12.2012 рішенням Южного міського суду Одеської області з відповідача було стягнути аліменти по її заяві на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий виконавчий лист, однак із моменту винесення рішення й до сьогодні виконавчий лист жодного разу не був поданий до виконавчих органів, та відповідно жодних стягнень із ОСОБА_2 не відбувалось. Більш того, всі документи, які стосувалися справи про стягнення аліментів відповідач забрав з собою, що унеможливило б її право на звернення з метою відкриття виконавчого провадження. Щодо твердження відповідача, що факт оформлення квартири на дітей є підставою для звільнення його від сплати аліментів зауважила, що звільнення особи від сплати аліментів у зв`язку із передачею дитині нерухомого майна має свої особливості, обов`язки, жодна з умов, чітко визначених ст.190 СК України в сукупності з загальними положеннями ст.208, п.4 ч.1 ст.208, ч.1 ст.224 ЦПК України за яких договір про припинення права на аліменти може бути визнаним укладеним, а саме отримання дозволу органу опіки та піклування, оформлення угоди в письмовій формі з нотаріальним посвідченням, передача нерухомого майна у власність дітей не підтверджено відповідачем. Таким чином договір про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно укладений не був. Крім цього зазначила, що відповідач працездатний, а тому вважає , що аліменти підлягають стягненню з нього в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає положенням ч.2 ст.182 СК України, якою визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину.

31.05.2023 представником відповідача адвокатом Рудиком Ю.В., якій діє в інтересах відповідача ОСОБА_2 подано заперечення на відзив із додатками копій платіжних квитанцій, в яких на спростування вимог позивача про стягнення аліментів в доповнення наданого відзиву на позовну заяву звертає увагу на ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу регулярно на адресу позивача без нагадувань та зволікань направляє певну суму, що складає мінімум 4 000 грн. щомісяця. Розмір цієї суми відповідає можливому розміру аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача. А відтак сам спір про стягнення аліментів в примусовому порядку є безпідставним, просить в задоволенні позову відмовити. Вважає, що позивачка не позбавлена можливості подати новий обґрунтований позов про стягнення аліментів, проти якого відповідач скоріше за все навіть не буде заперечувати, оскільки і так добровільно сплачує поточні аліменти.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, але у судових дебатах вона просила стягнути аліменти з відповідача тільки на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Не заперечувала того, що відповідач останній час пересилає гроші, однак хоче, щоб це відбувалося відповідно до рішення суду.

Представник позивачки адвокат Чайка О.В. в судовому засіданні підтримала думку позивачки.

Представник відповідача адвокат Рудик Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відзив, зауважив, що відповідач добровільно допомагає позивачці, сплачує по 4 тисяч гривень щомісячно, просив у позові відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши вступні слова позивачки, представника позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний 12.08.2019 рішенням Богуславського районного суду Київської області.

Позивач та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28.08.2012 року та неповнолітньої ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.03.2017 року.

Згідно довідки КП Богуславської міської ради «Богуславблагоустрій» від 12.04.2023 виданої ОСОБА_1 , вона зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 та має такий склад сім`ї: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

З матеріалів справи також вбачається, що сторони проживають окремо, діти проживають разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні та вихованні.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною третьою статті 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню суд враховує наступне.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Судом встановлено, що 19.12.2012 року Южним міським судом Одеської області було видано виконавчий лист по справі № 1533/1499/2012 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь ОСОБА_1 , щомісячно починаючи з 14.11.2012 року в твердій грошовій сумі у розмірі 961 грн. з урахуванням індексації, на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 . Із змісту вказаного виконавчого листа вбачається, що рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили 03.01.2013 року. Строк пред`явлення виконавчого документу до виконання - до 17.08.2030 року.

Таким чином, рішенням Южного міського суду Одеської області від 19.12.2012 вже визначений розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , не звернення до виконання виконавчого листа не змінює того факту, що аліменти вже стягнуто і підстави для повторного стягнення у суду відсутні.

Судом також встановлено, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 10 вересня 2008 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з 20.08.2008 року до її повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Таким чином відповідач має на утриманні доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_12 на яку сплачує аліменти.

Як на підставу заперечення позову відповідач також посилається на ті обставини, що з метою припинення будь-яких фінансових претензій щодо матеріальної участі у вихованні дітей він подарував ОСОБА_1 житло, відповідно до договору дарування квартири від 02.04.2018 року, яка в послідуючому подарувала її малолітнім дітям ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до умов договору дарування квартири від 29.01.2019 року. Таким чином ОСОБА_2 повністю виконав свої зобов`язання щодо матеріального утримання дітей.

Однак, суд зазначає, що згідно ст. 190 СК України, той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо).

Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору.

Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно.

У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її.

Згідно договору дарування квартири від 02.04.2018 відповідач ОСОБА_2 безоплатно передав у власність позивачці ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно договору дарування квартири від 29.01.2019, позивачка ОСОБА_1 безоплатно передала у власність в особі законного представника ОСОБА_2 від імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначені договори дарування не є підставою для звільнення від сплати аліментів, оскільки не є тотожним із договором про припинення права на аліменти для дітей у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, передбаченим СК України, який між сторонами не укладався, а тому суд вважає дану обставину неналежним доказом та не бере її до уваги.

Щодо посилань представника відповідача, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу регулярно направляє позивачці певну суму на утриманні дітей, суд зазначає, що факт сплати певної суми не має значення для предмету спору, оскільки в даному випадку йдеться про встановлення обов`язку зі сплати аліментів та його розміру.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням принципу розумності та справедливості, а також норму ч. 5 ст. 183 СК України, відповідно до якої, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, стан здоров`я та матеріальний стан відповідача, який є працездатний, та може надавати матеріальну допомогу своїй дитині, також враховуючи те, що у відповідача від попереднього шлюбу є неповнолітня дитина, на яку з нього стягнуто аліменти, крім цього є рішення суду про стягнення аліментів на сина ОСОБА_3 , суд вважає необхідним стягнути аліменти на утриманні доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, що становить частку, яка б припадала на одну дитину, у випадку одночасного стягнення аліментів на трьох неповнолітніх дітей відповідача.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 15.02.2023 року.

Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів.

Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1073, 60 грн., за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Керуючись ст. 5, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_10 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір на користь держави в особі Державної судової адміністрації України в розмірі 1 073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок.

Платіжні реквізити для сплати судового збору: стягувач - Державна судова адміністрація України; отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 09.06.2023року.

Головуючий: суддя К. С. Романенко