ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7542/23 Справа № 203/2146/23 Суддя у 1-й інстанції - Казак С.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря - Піменової М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов Олександр Миколайович, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою про визнання дій приватного виконавця протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив суд визнати протиправними дії приватного виконавця зі звернення стягнення шляхом направлення до АТ «УкрСиббанк» розпорядження від 12.04.2023 року про перерахування коштів в сумі 29500 грн. з рахунку ОСОБА_1 на депозитний рахунок приватного виконавця, а також зобов`язати останнього поновити порушене право ОСОБА_1 шляхом повернення зі свого депозитного рахунку на рахунок ОСОБА_1 коштів в сумі 29500 грн.

В обґрунтування заявлених вимог вказує, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. знаходиться зведене виконавче провадження №64394786 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів. В рамках вказаного зведеного виконавчого провадження приватним виконавцем 08.04.2021 року було винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 26.03.2022 року набрав чинності Закон України від 15.03.2022 року №2129-ІХ «Про внесення зміни до розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким врегульовано окремі питання примусового виконання рішень в умовах воєнного стану. Пунктом 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону було передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інших дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації).

Крім того, на виконанні Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) знаходиться виконавче провадження №64734496 від 05.03.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/2 частини всіх доходів на користь непрацездатного батька ОСОБА_3 . Згідно ч. 1 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» черга стягнень аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 є другою, а черга стягнень на користь ОСОБА_2 п`ятою. Відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі відрахування за кількома виконавчими документами.

Але, приватний виконавець Сивокозов О.М., достеменно знаючи про приписи ч.1 ст. 46, ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» та про тимчасові обмеження щодо звернення стягнень, 12.04.2023 року направив розпорядження про списання коштів в сумі 29500 грн. з рахунку ОСОБА_1 в АТ «УкрСиббанк» на свій депозитний рахунок в АТ КБ «Приватбанк».

Вважає такі дії приватного виконавця Сивокозова О.М. неправомірними, такими, що суперечать закону.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозов О.М., про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити постанову, якою задовольнити його скаргу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому ухвала суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог скаржника, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. перебуває зведене виконавче провадження №64394786 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів.

В рамках останнього, 08.04.2021 року приватним виконавцем було винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , які було спрямовано для виконання за місцем роботи останнього в КП «Дніпротеплоенерго» ДОР.

Листом від 06.05.2021 року зазначеним вище підприємством приватного виконавця було повідомлено про неможливість утримання коштів з доходів боржника ОСОБА_1 , оскільки з останнього на користь батька ОСОБА_3 стягуються аліменти в розмірі 50% від доходів боржника за виконавчим листом, що перебуває на виконанні Соборного ВДВС.

09.02.2021 року та 22.03.2021 року в рамках зведеного виконавчого провадження приватним виконавцем було винесено постанови про арешт коштів боржника, які було направлено на виконання до банківських та фінансових установ.

Відповідно до виписки за картковим рахунком клієнта ОСОБА_1 в АТ «УкрСиббанк» вбачається, що 12.04.2023 року на рахунок ОСОБА_1 було зараховано кошти в сумі 29500 грн, з описом операції «поповнення рахунку безготівковим перерахуванням».

Також з виписки вбачається та не заперечувалось сторонами, що вказані кошти були перераховані ОСОБА_2 із призначенням «витрати на проф. правничу допомогу на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпро, від 18.01.2023 та постанови ДАС від 29.03.2023 року по справі 201/3274/21».

Звертаючись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, ОСОБА_1 посилався на те, що списання коштів з його рахунку в АТ «УкрСиббанк» в сумі 29500 грн. було здійснено приватним виконавцем без дотримання вимог ч.1 ст.46, ч.3 ст.70 Закону №1404-VІІІ, а також без врахування п.10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ, згідно приписів якого було тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, було припинено звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни російської федерації).

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, суд першої інстанції правильно виходив з того, що списання коштів в сумі 29500 грн. з рахунку боржника ОСОБА_1 було здійснено приватним виконавцем не на виконання постанов від 08.04.2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, а відповідно до постанов від 09.02.2021 року та 22.03.2021 року про арешт коштів боржника на рахунках у банківських установах. Таким чином, вказані постанови було винесено та кошти перераховано на депозитний рахунок приватного виконавця у відповідності до положень ст.ст.10,13,47,48,56 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, кошти в сумі 29500 грн., які перераховані ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 на виконання рішення суду, як відшкодування понесених останнім витрат на правову допомогу, не є доходом в розумінні підпункту 14.1.54 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України. З моменту їх надходження на рахунок та подальшого обліковування на ньому, ці кошти стають статками (заощадженнями) особи.

Апеляційний суд погоджується з наступними висновками суду першої інстанції, які також спростовують доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не зазначає жодних законодавчо визначених підстав за яких вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального права, а лише цитує висновки ухвали суду першої інстанції та зазначає, що вважає, що суд прийшов до помилкових висновків, при цьому в чому саме ці висновки на думку апелянта помилкові не вказує.

Слід також зазначити, що твердження ОСОБА_1 про порушення виконавцем тимчасової заборони на період дії воєнного стану, яка полягає в припиненні звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, є необґрунтованим, оскільки поняття «звернення стягнення на майно боржника» та «звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника» є різними, а тому стягнення коштів (звернення стягнення на майно боржника) з арештованих рахунків боржника не відноситься до вищевказаної тимчасової заборони.

Спірні кошти в сумі 29500 грн не є доходом ОСОБА_1 , оскільки дохід це гроші або матеріальні цінності, одержувані державою, юридичною та фізичною особою внаслідок будь-якої діяльності (виробничої, комерційної, посередницької і т. ін.) за певний період часу. Крім того, як вбачається зі змісту скарги, ОСОБА_1 не зазначає походження цих коштів. Отже звернення стягнення на такі кошти в межах виконання судового рішення виконавцем, законом не заборонено.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення скарги та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і її слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко