Справа № 466/4234/17 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюка В.І
Провадження № 22-ц/811/3368/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

судового засідання

12 жовтня 2023 року м.Львів

Справа 466/4234/17

Провадження № 22ц/811/3368/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м.Львові 14 листопада 2022 року у складі судді Кавацюка В.І., у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи: Третьої львівської державної нотаріальної контори, про визнання заповіту недійсним; позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , з участю третьої особи: Третьої львівської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, клопотання про призначення експертизи,-

встановив:

13 червня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 62 роки померла її рідна сестра ОСОБА_6 , 1954 року народження. Після її смерті залишилося спадкове майно - квартира АДРЕСА_1 . Причиною смерті сестри було самогубство. Вона з 1989 року і по день смерті хворіла на шизофренію та на протязі вказаних років періодично кожного року перебувала на лікуванні у Львівській обласній психіатричній лікарні. В періоди загострення хвороби сестра перебувала у лікарні по 9 місяців і більше. У зв`язку з вказаним захворюванням Управлінням Пенсійного фонду України у Шевченківському районі м. Львова ОСОБА_6 була призначена пенсія по інвалідності. Відповідач ОСОБА_3 16 травня 2017 року вона звернулася із заявою про прийняття спадщини у Третю львівську державну нотаріальну контору, на яку отримала відповідь про неможливість реалізації права на спадкування за законом, оскільки при житті ОСОБА_6 склала заповіт на іншу особу. Після отримання відповіді і спілкування із сусідами померлої сестри, вона дізналась, що відповідач ОСОБА_3 в період знаходження ОСОБА_6 на лікуванні у психіатричній лікарні забрала її звідти та доставила у Третю львівську державну нотаріальну контору для укладення заповіту. Однак, ще при житті ОСОБА_6 мала бажання скласти заповіт на рідного брата ОСОБА_7 , проте він помер у 2012 році. Про намір скласти заповіт на користь сестри - ОСОБА_8 вона ніколи не повідомляла. Зазначає, що ОСОБА_6 ніколи не виявляла бажання заповісти усе своє майно сестрі - ОСОБА_3 , а волевиявлення померлої ОСОБА_6 не можна вважати вільним та таким, яке відповідало її волі, оскільки на момент підписання оспорюваного заповіту остання мала проблеми із психічним здоров`ям, перебувала на лікуванні у психіатричній лікарні та не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

18 грудня 2017 року до суду із позовом звернулася ОСОБА_5 . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була її сестрою. 25 травня 2017 року вона звернулась із заявою про прийняття спадщини у Третю львівську державну нотаріальну контору, на яку отримала відповідь про те, що її сестрою ОСОБА_6 було складено заповіт на іншу особу. Оскільки спадкоємець за заповітом спадщину прийняв, то вона ( ОСОБА_5 ), як спадкоємець за законом, не має права па спадкування. Вона дізналася, що спадкоємцем за заповітом є інша її сестра - ОСОБА_3 . Вважає, що волевиявлення померлої ОСОБА_6 не можна вважати вільним та таким, що відповідало її волі, оскільки на момент підписання оспорюваного заповіту остання мала проблеми із психічним здоров`ям, а відтак не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2022 року позов ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним заповіт, який був укладений у м. Львові 10 вересня 2007 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і посвідчений державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Семенюк О.Є., зареєстрований в реєстрі за №2-1472. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 . В апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо всебічного повного та об`єктивного дослідження доказів, що призвело до неправильного вирішення справи. Вказує, що Висновок судово-психіатричного експерта №02-К від 18 січня 2019 року було одержано з порушенням порядку, встановленого законом, а відтак цей доказ є недопустимим. Звертає увагу, що згідно виписки-епікризу з медичної карти №5427/07р. від 10 вересня 2007 року, за результатами медичного огляду ОСОБА_6 , встановлено: «свідомість ясна, орієнтації збережені». Вважає, що висновок суду першої інстанції про абсолютну неспроможність ОСОБА_6 , усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними у день вчинення оспорюваного заповіту 10 вересня 2007 року не відповідає обставинам справи. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник ОСОБА_3 адвокат Шала Р.М. подав клопотання про призначення повторної судово-психіатричної експертизи, посилаючись а те, що таке клопотання ним було заявлено в суді першої інстанції, який відмовив у його задоволенні.

Клопотання обґрунтоване наступним.

У висновку судово-психіатричного експерта №02-К від 18 січня 2019 року описано стан хворої ОСОБА_6 10 вересня 2007 року після проведеного лікування та зазначено наступне: «Внаслідок проведеного лікування втратили актуальність маячні переживання, нормалізувався сон, настрій, однак поведінка була одноманітна, стереотипна, залежувалась в ліжку, повністю своїх переживань не розкривала, періодично ставала тривожна, метушлива». Разом з тим, у Виписці-епікризі з медичної карти№5427/07р. від 10вересня 2007року, складеній лікуючим лікарем ОСОБА_9 та завідувачем 2-им відділенням І.Кухар за результатами медичного огляду ОСОБА_6 , щодо її стану 10 вересня 2007 року після проведеного лікування, зазначено: «за час лікування втратили актуальність маячні переживання, нормалізувалась поведінка, сон та настрій».

Відтак, опис психічного стану ОСОБА_6 станом на 10 вересня 2007 року, коли нею був вчинений оспорюваний заповіт, який міститься у Висновку експертів, в частині опису поведінки ОСОБА_6 , істотно відрізняється від опису поведінки ОСОБА_6 у цей ж день, який міститься у Виписці-епікризі.

Допитаний у судовому засіданні Львівського апеляційного суду судовий експерт Гуцал В. Й. не зміг надати обґрунтованих пояснень щодо причин істотних розбіжностей між описами поведінки ОСОБА_6 станом 10 вересня 2007 року, які містяться у Висновку експертів та у Виписці-епікризі.

Таким чином, Висновок експертів в частині опису поведінки ОСОБА_6 станом 10 вересня 2007 року не відповідає матеріалам медичної документації.

У Висновку експерта зазначається, що згідно медичної документації стійкий, виражений дефект в емоційно-вольовій сфері у ОСОБА_6 діагностований у 2000 році та спостерігається до кінця її життя, в тому числі і у 2007 році та позбавляв її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент укладення заповіту 10 вересня 2007 року.

Разом з тим, як вбачається медичної документації хворої ОСОБА_6 , Висновок експерта, згідно з яким стійкий, виражений дефект в емоційно-вольовій сфері у ОСОБА_6 спостерігається і у 2007 році, не відповідає фактичним обставин перебігу діагностованого у ОСОБА_10 психічного захворювання.

Так, згідно Виписки-епікризу станом на 10 вересня 2007 року, коли ОСОБА_10 у зв`язку з покращенням психічного стану було виписано з Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні, завідувачем 2-им відділенням І. Кухар та лікуючим лікарем О. Корольовим за результатами медичного обстеження хворої ОСОБА_6 їй було встановлено наступний діагноз: «параноїдна шизофренія, безперервний перебіг з вираженим дефектом емоційно-вольової сфери». Отже, станом на 10 вересня 2007 року (день вчинення ОСОБА_6 оспорюваного заповіту) у неї не спостерігався стійкий дефект в емоційно-вольовій сфері, як про це зазначено у висновку експерта.

Пояснюючи вказані розбіжності між Висновком експерта та матеріалами медичної документації ОСОБА_6 , допитаний у судовому засіданні Львівського апеляційного суду судовий експерт ОСОБА_11 повідомив, що діагностування в особи стійкого дефекту емоційно-вольової сфери засвідчує ту обставину, що виявлений дефект емоційно-вольової сфери носить незворотній арактер, який виключає ремісії, і що у разі діагностування в особи стійкого дефекту емоційно-вольової сфери, стійкий дефект емоційно-вольової сфери, виходячи з його незворотного характеру, має знайти своє відображення в усіх подальших діагнозах такої особи.

Ця обставина, на переконання судового експерта Гуцала В.Й., дозволила судовим експертам при складанні Висновку експерта не зважати на відсутність у діагнозі ОСОБА_6 від 10 вересня 2007 рожу виявленого стійкого дефекту емоційно-вольової сфери, та, використовуючи нібито надане судовим експертам «право на інтерпретацію», зробити висновок, що і 10 вересня 2007 року у момент вчинення заповіту у ОСОБА_6 спостерігався стійкий дефект в емоційно-вольовій сфері.

Однак, матеріали медичної документації хворої ОСОБА_6 засвідчують, що стійкий дефект емоційно-вольової сфери, який було вперше діагностовано у ОСОБА_6 26 жовтня 1999 року, надалі міг бути як діагностованим повторно, так і міг не підтвердитися за результатами медичних обстежень ОСОБА_6 .

Так, за період з 26.10.1999 року і до смерті ОСОБА_6 їй були встановлені наступні діагнози:

-26.10.1999 року: параноїдна шизофренія, безперервно-проградієнтний тип перебігу з вираженим і стійким дефектом в емоційно-вольові сфері;

-6.07.2000 року: параноїдна шизофренія, безперервно-проградієнтний тип перебігу з вираженим і нким дефектом в емоційно-вольові сфері;

-9.12.2000 року: параноїдна шизофренія з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері;

-21.03.2002 року: параноїдна шизофренія, безперервно-проградієнтний тип перебігу, виражений емоційно-вольовий та інтелектуальний дефект;

-12.12.2002 року: параноїдна шизофренія, безперервно-проградієнтний перебіг, виражений дефект з емоційно-вольові сфері;

-4.06.2007 року: параноїдна шизофренія, безперервно-проградієнтний тип перебігу з вираженим і стійким дефектом в емоційно-вольові сфері;

-10.09.2007 року: параноїдна шизофренія, безперервний перебіг з вираженим дефектом емоційно- вольової сфери;

-9.01.2008 року: параноїдна шизофренія, безперервний перебіг з вираженим дефектом емоційно-вольової сфери;

-9.09.2012 року: параноїдна шизофренія, безперервний перебіг з стійкими емоційно-вольовими розладами.

Таким чином, твердження судового експерта ОСОБА_11 , згідно з якими у разі первинного діагностування в особи стійкого дефекту емоційно-вольової сфери, стійкий дефект емоційно-вольової сфери, виходячи з його незворотного характеру, має знайти своє відображення в усіх подальших діагнозах такої особи, не підтверджується численними діагнозами ОСОБА_6 , встановленими після 26 жовтня 1999 року, а відтак такі твердження є лише припущеннями судового експерта.

Згідно з Висновком експертизи, саме стійкий, виражений дефект в емоційно-вольовій сфері у ОСОБА_6 позбавляв її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 10 вересня 2007 року.

Відтак, відсутність у ОСОБА_6 стійкого дефекту емоційно-вольової сфери станом на 10 вересня 2007 року, що незаперечно підтверджується медичною документацією, викликає сумнів у правильності Висновку експерта, згідно з яким у момент вчинення заповіту 10 вересня 2007 року ОСОБА_6 була позбавлена можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Окрім невідповідності Висновку експерта матеріалам медичної документації хворої ОСОБА_6 , Висновок експерта суперечить іншим матеріалам справи, а саме:

-інформації, яка міститься у листі-відповіді від 26 січня 2021 року №1/01.4.12 заступника генерального директора з лікувальної роботи Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», головного позаштатного експерта Департаменту охорони здоров`я Львівської обласної державної адміністрації зі спеціальності «Психіатрія» Закаля Ю.П. на адвокатський запит представника відповідача адвоката Шали Р. М. від 22 січня 2021 року, згідно з яким: «виписка ОСОБА_6 з КЗ ЛОР ЛОКПЛ 10.09.2007 року відбулася на підставі її добровільної, спроможної усвідомленої згоди відповідно до вимог Закону України «Про психіатричну допомогу»;

-поясненням свідка ОСОБА_12 , наданими у судовому засіданні Львівського апеляційного суду, згідно з якими, зокрема, свідок пояснила, що можливість ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій чи керувати ними можна було поставити під сумнів лише у періоди загострення її психічного захворювання, а у періоди ремісії ОСОБА_6 справляла враження цілком здорової людини, яка повною мірою розуміє значення своїх дій, самостійно вела господарство, навчала дітей.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Шалу Р.М., який підтримав клопотання, та представника позивача ОСОБА_2 , яка заперечила щодо задоволення клопотання, розглянувши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що клопотання підлягає до задоволення.

Таке клопотання було заявлене представником відповідача у суді першої інстанції та було відхилене.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Призначення експертизи судом є обов`язковим, зокрема, за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (п.2 ч.1 ст. 105 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно зі ст.67 КПК чи ст.62 ЦПК висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Суд повинен, зокрема, з`ясувати обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

У постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року (справа №755/10421/15-ц) зазначено, що підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Колегія суддів з урахуванням вимог ст.113 ЦПК України, прийшла до висновку, що для перевірки доводів сторін та обґрунтованості висновку проведеної у справі судово-психіатричної експертизи, необхідно призначити повторну експертизу, проведення якої доручити іншій експертній установі; оскільки для з`ясування обставин, які мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.252 ЦПК України на час проведення експертизи провадження у справі підлягає зупиненню.

Керуючись ст. ст. 103, 104, 108-109, п. 5 ч. 1 ст. 252, 258-261,389 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 задовольнити.

Призначити у справі повторну посмертну комісійну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам Тернопільської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (вул.Тролейбусна,14, м.Тернопіль,46027).

На вирішення експертизи поставити питання:

-Чи страждала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в момент укладення оспорюваного заповіту 10 вересня 2007 року будь-яким психічним захворюванням?

-Чи могла ОСОБА_6 в момент укладення оспорюваного заповіту 10 вересня 2007 року розуміти значення своїх дій та керувати ними?

-Чи перебувала ОСОБА_6 в момент укладення оспорюваного заповіту 10 вересня 2007 року у стані, в якому вона не у повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та чи могла керувати ними?

-Чи перебувала ОСОБА_6 в момент укладення оспорюваного заповіту 10 вересня 2007 року у стані, в якому вона була абсолютно неспроможною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?

Роз`яснити сторонам, що у відповідності до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів, або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків.

Витрати при проведенні експертизи покласти на ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ).

Матеріали справи надати експертній установі.

На час проведення експертизи провадження у справі зупинити.

Копію ухвали направити експертній установі та сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст ухвали складено 13 жовтня 2023 року.

Головуючий - _______________________ Т.І.Приколота

Судді:____________Ю.Р.Мікуш______________Р.В.Савуляк