Єдиний унікальний номер судової справи 487/8522/21
Номер провадження 22-ц/812/912/23
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

09 жовтня 2023 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

представника відповідача Сімцис Ю.В. ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення, яке ухвалено Заводським районним судом міста Миколаєва 09 червня 2023 року, під головуванням судді Нікітіна Д.Г., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Миколаївгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про покладення обов`язку вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» (далі - АТ «Миколаївгаз»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), про покладення обов`язку вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що АТ «Миколаївгаз» здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу споживачам у місті Миколаєві та є оператором газорозподільної системи.

Позивач ОСОБА_2 є споживачем послуг з розподілу природного газу.

17 лютого 2021 року позивач звернувся до АТ «Миколаївгаз» через засоби електронного зв`язку за роз`ясненнями п.10 заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) в частині планових об`ємів споживання газу у розрізі календарних місяців, оскільки об`єми споживання газу не відповідають річному споживанню газу за особовим рахунком та свідчать, як на думку позивача, про шахрайські дії з боку відповідача.

Між тим, детально обґрунтованої відповіді та в терміни, передбачені договором та Мінімальними стандартами та вимогами до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, ОСОБА_2 не отримав.

У зв`язку із цим, у відповідності до п.2.4 Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу 03 червня 2021 року позивач звернувся із заявою до відповідача про зарахування йому компенсації у розмірі 200 грн. як авансову плату на наступний розрахунковий період - у рахунок зменшення плати за послугу розподілу природного газу за недотримання терміну розгляду письмового звернення споживача, проте АТ «Миколаївгаз» необґрунтовано відмовило йому в зарахуванні такої компенсації.

Посилаючись на викладені обставини, а також п.2.6 Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, відповідно до якого у разі невиконання Оператором ГРМ вимог п.2.4 цієї глави сума відповідної компенсації подвоюється та має бути врахована при розрахунках у найближчому розрахунковому періоді, ОСОБА_2 просив суд зобов`язати АТ «Миколаївгаз» негайно припинити дії, які порушують його права, як побутового споживача, по договору розподілу, шляхом врахування суми 400 грн. відповідної компенсації, як авансової плати за послуги розподілу природного газу на наступний розрахунковий період.

Окрім того, діями відповідача позивачу було завдано значної моральної шкоди, оскільки він вимушений був приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, багаторазово звертався до відповідача, звертався за юридичною допомогою.

У зв`язку із цим, ОСОБА_2 також просив стягнути на його користь з АТ «Миколаївгаз» 5 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

АТ «Миколаївгаз» надало до суду відзив, в якому просило у задоволені позовних вимог відмовити.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 09 червня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, у повному обсязі недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, помилкове встановлення обставин справи, які мають значення для її вирішення, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, просив рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Миколаївгаз» просило суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відповідно до визначень, наведених у пункті 4 Глави 1 Розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРС), оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Постановою НКРЕКП за №1156 від 21 вересня 2017 року затверджено Мінімальні стандарти та вимоги до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу (далі - Стандарти, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Ці Стандарти та вимоги визначають перелік мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів природного газу, що регулюють відносини, пов`язані з розподілом та постачанням природного газу відповідно до мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів, захистом прав споживачів та наданням оператором газорозподільної системи або постачальником природного газу компенсації за недотримання мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів при наданні послуг розподілу та постачання природного газу споживачам або замовникам (у випадку недотримання мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів під час приєднання до газових мереж).

Згідно з п.2.1 Стандартів (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) Оператор ГРМ має забезпечити мінімальні стандарти та вимоги до якості обслуговування споживачів при наданні послуг розподілу природного газу споживачу або замовнику (у випадку недотримання мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів під час приєднання до газових мереж).

Пунктом 2.2 Стандартів передбачено, що до мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів при наданні Оператором ГРМ послуг розподілу природного газу належать, зокрема, розгляд письмового звернення споживача - у строк до одного місяця з дня надходження звернення (пп.8 п.2.2 Стандартів).

Відповідно до п.2.3 Стандартів у разі недотримання мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів при наданні послуг розподілу природного газу, зазначених у пункті 2.2 цієї глави, Оператор ГРМ сплачує споживачу або замовнику (у разі недотримання мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів під час приєднання до газових мереж) компенсацію у розмірах, наведених у додатку 1 до цих Стандартів та вимог.

Згідно з п.2.4 Стандартів Оператор ГРМ сплачує споживачу або замовнику (у разі недотримання мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів під час приєднання до газових мереж) компенсацію за недотримання мінімальних стандартів та вимог до обслуговування споживачів при наданні послуг розподілу природного газу шляхом врахування суми відповідної компенсації як авансової плати за послуги розподілу природного газу на наступний розрахунковий період, а в разі недотримання мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів під час приєднання до газових мереж - у рахунок зменшення плати за приєднання.

Пунктом 2.5 Стандартів передбачено, що Оператор ГРМ зобов`язаний поінформувати споживача (замовника) про надання йому компенсації шляхом зазначення у рахунку на оплату послуг розподілу природного газу, у тому числі в «особистому кабінеті» споживача на веб-сайті Оператора ГРМ, або листом на бланку до завершення розрахункового періоду, у якому нараховується компенсація.

Відповідно до п.2.6 Стандартів у разі ненадання Оператором ГРМ компенсації за недотримання Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів при наданні послуг розподілу природного газу в порядку, визначеному пунктом 2.4 цієї глави, споживач має право самостійно звернутися до Оператора ГРМ із заявою за формою, наведеною в додатку 2 до цих Стандартів та вимог.

У разі необґрунтованої відмови у наданні компенсації або залишення заяви без розгляду споживач має право звернутись до НКРЕКП та її територіальних органів або до суду.

Згідно з п.2.7 Стандартів у разі невиконання Оператором ГРМ вимог п.2.4 цієї глави сума відповідної компенсації подвоюється та має бути врахована при розрахунках у найближчому розрахунковому періоді.

З матеріалів справи убачається, що звертаючись із даним позовом ОСОБА_2 посилався на недотримання відповідачем АТ «Миколаївгаз» Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, а саме розгляд його письмового звернення як споживача, датованого 17 лютого 2021 року - у строк, що перевищив один місяць з дня надходження звернення.

Між тим, матеріали справи не містять належних доказів направлення такого звернення на офіційну електрону адресу АТ «Миколаївгаз».

На підтвердження доказів звернення до відповідача позивачем надано копію електронного листа, який надійшов на його електронну адресу 29 березня 2021 року від Contact Cеnter 104.ua з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.188).

Крім того, до апеляційної скарги додано копію електронного листа, який надійшов на його електронну адресу 20 липня 2021 року від Contact Cеnter 104.ua з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1

Тобто спілкування позивача відбувалось з Центром обслуговування клієнтів «Клієнтський простір 104.ua».

На веб-сторінці офіційного сайту Клієнтський простір 104.ua у розділі Контакт-центр міститься повідомлення, що електронні звернення до Контакт-центру, на електронну адресу контакт-центру - є попередніми, на них не розповсюджуються вимоги Закону України «Про звернення громадян». При зверненні до Контакт-центру для швидкої відповіді на питання центр просить зазначати точну адресу, номер особового рахунку, ПІБ повністю, зворотню електронну адресу, телефон. Якщо заявник бажає розгляду свого звернення безпосередньо оператором ГРМ відповідно до Закону України «Про звернення громадян», то центр просить направляти відповідні звернення безпосередньо на електронну адресу оператора ГРМ чи на його поштову адресу, які можна знайти на офіційних сайтах операторів ГРМ.

Контакт-центри за вищезазначеними електронними адресами приймають належно оформлені письмові звернення громадян лише для передачі їх Оператору ГРМ. Електронні звернення в Контакт-центрах обробляються працівниками Контакт-центрів.

З листа АТ «Миколаївгаз» від 05 травня 2021 року встановлено, що на електрону адресу товариства () звернення від споживача ОСОБА_2 від 17 лютого 2021 року не надходило (том 1 а.с.171). Вказане також підтверджується витягом з Реєстру письмових звернень споживачів Оператора ГРМ за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2022 року, який був долучений представником відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції від 09 жовтня 2023 року.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України).

Отже, виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що позивачем ОСОБА_2 не надано до суду доказів на підтвердження письмового звернення саме до відповідача АТ «Миколаївгаз» відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Посилання позивача на лист НКРЕКП від 27 травня 2021 року, як на підставу для задоволення позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такий лист носить інформаційний характер.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.

За змістом ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.

Положеннями ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд України у п.9 постанови Пленуму «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Рішення Європейського суду з прав людини у справі Stankov v. Bulgaria від 12 липня 2007 року, §62).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року по справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем не доведено та судом першої інстанції не встановлено факту порушення прав позивача діями відповідача, то і відсутні правові підстави для стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 09 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 10 жовтня 2023 року