Справа № 306/728/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Бисага Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Сливка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2021 року, ухвалене головуючою суддею Жиганською Н.М., за позовом ОСОБА_2 до Свалявської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Свалявського районного нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гойс Людмила Павлівна про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Свалявської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Свалявського районного нотаріального округу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гойс Л.П. про скасування рішення органу місцевого самоврядування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 05.08.2008 йому належить 1/6 частина будинку АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 5/6 частина. Після виділення частки будинку, співвласники одержали визначені об`єкти нерухомого майна з окремими входами. Однак питання користування земельною ділянкою спільного двору вирішено не було. Надвірні споруди надалі перебували у спільному користуванні співвласників квартир в будинку. 24.04.2020 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка мала намір придбати квартиру ОСОБА_1 , почали демонтувати надвірні споруд на земельній ділянці загального користування, в яких перебували особисті речі позивача. Вказував, що земельна ділянка на якій знаходилися споруди, належить ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 11.10.2019. А з наданої Свалявською міською радою інформації, йому стало відомо, що земельна ділянка №:01:021:0137 передана у приватну власність ОСОБА_1 згідно рішення п`ятої сесії 7 скликання Свалявської міської ради №499 від 17.11.2017. Вважає рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки одному із співвласників кварти незаконним, оскільки, інші співвласники будинку АДРЕСА_1 не надавали згоди.

Враховуючи вищенаведене ОСОБА_2 просив:

- визнати недійсним та скасувати рішення третьої сесії Свалявської міської ради Закарпатської області 7 скликання № 299 від 23.12.2016 в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 ;

- визнати недійсним та скасувати рішення п`ятої сесії Свалявської міської ради Закарпатської області 7 скликання № 499 від 17.11.2017 в частині затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою та передачі їй у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0137 за адресою: АДРЕСА_2 .

- визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:021:0137 за адресою: АДРЕСА_2 .

- визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0137 за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гойс Л.П. від 11.10.2019 в реєстрі за № 1001.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення п`ятої сесії Свалявської міської ради Закарпатської області 7 скликання № 499 від 17.11.2017 в частині затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою та передачі їй у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0137 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано недійсною та скасовано державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:021:0137 за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним та скасовано договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0137 за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гойс Людмилою Павлівною від 11.10.2019 року в реєстрі за № 1001.

У задоволенні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення третьої сесії Свалявської міської ради Закарпатської області 7 скликання № 299 від 23.12.2016 в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розробку технічної документації із землеустрою земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що 16 квітня 2009 року рішенням Свалявського районного суду, виділено позивачу в натурі 1/6 частини, а їй 5/6 частини із спільного будинковолодіння, за адресою АДРЕСА_1 , з окремими входами. Рішенням п`ятої сесії Свалявської міської ради Закарпатської області 7 скликання № 499 від 17 листопада 2017 року вона отримала у власність земельну ділянку, кадастровий номером :01:021:0137, яка знаходиться під будинком за адресою АДРЕСА_2 . При виготовленні технічної документації із землеустрою, з метою визначення правомірності обмірів земельної ділянки, згідно кадастрової справи, було створено комісію, яка 24 листопада 2016 року провела обстеження земельної ділянки в присутності позивача. Комісією було встановлено, що технічна документація по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідає межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) із сусіднім землекористувачем по АДРЕСА_2 відповідно до розподілу у процентному відношенні власників майна. Крім того, судом було встановлено, що спочатку їй, а потім ОСОБА_3 , належала земельна ділянка, яка розташована під вказаним будинком, за винятком частини земельної ділянки, яка розташована під майном позивача.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гойс Л.П. від 11 жовтня 2019 року в реєстрі за №1001, вона продала даний житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_3 . Рішенням п`ятої сесії Свалявської міської ради Закарпатської області 7 скликання № 499 від 17 листопада 2017 року не були порушені майнові права позивача, оскільки даним рішенням було передано апелянту лише земельну ділянку, яка розташована під частиною будинку, яка на той час їй належала, що відповідає вимогам частини 4 статті 120 Земельного кодексу України. Оскільки рішення є законним та прийнятим Свалявською міською радою Закарпатської області в межах її повноважень, відповідно і державна реєстрація права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:021:0137 за адресою АДРЕСА_2 , що була здійснена на підставі вищезазначеного рішення міської ради, є правомірною та здійсненою відповідно до законодавства України.

Та зважаючи на той факт, що право розпоряджатися своєю власністю є невід`ємним, конституційно гарантованим правом особи, а позивач не надав доказів його недійсності, договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 11 жовтня 2019 року, незаконно визнаний судом недійсним. Суд не вказав у рішенні, на підставі якої норми права договір купівлі-продажу земельної ділянки визнаний ним недійсним, що є порушенням ст.ст. 203, 215 ЦК України. Крім того вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав.

У дане судове засідання сторони не з`явились, але адвокат Мельник П.П. як представник ОСОБА_2 повідомлений під розписку про дату, час і місце судового засідання (т.1, а.с. 116).

Як передбачено ч. 5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Відтак, ОСОБА_2 вважається повідомленим, а заяви про неможливість явки з поважних причин та відкладення розгляду справи у зв`язку із цим від нього не надходило до апеляційного суду. Також, такого змісту заява не надходила і від представника ОСОБА_4 .

Відповідачі Свалявська міська рада, ОСОБА_1 та її представник адвокат Омелян І. В., Набитович М.В. і її представник адвокат Русин Ю.І., третя особа приватний нотаріус Гойс Л.П. повідомлені під розписку про дату, час і місце судового засідання, що доводиться рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Заяв про відкладення розгляду справи не надсилали апеляційному суду.

Наведені обставини вказують на те, що сторони у справі повідомлені в належний спосіб про виклик до суду, тому виходячи з приписів частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності позивача ОСОБА_2 та адвокату Мельник П.П., відповідачів Свалявської міської ради, ОСОБА_1 та адвокат Омелян І.В., Набитович М.В. і адвокат Русин Ю.І., та третьої особи приватного нотаріуса Гойс Л.П. в даному судовому засіданні, які не надіслали заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню за наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення п`ятої сесії Свалявської міської ради Закарпатської області 7 скликання № 499 від 17.11.2017 в частині затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою та передачі їй у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0137 за адресою: АДРЕСА_2 ; визнання недійсною та скасування державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:021:0137 за адресою: АДРЕСА_2 та визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0137 за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гойс Людмилою Павлівною від 11.10.2019 року в реєстрі за № 1001, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є підставними, тому підлягають задоволенню.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи з наявними доказами, обговоривши доводи сторін, колегія суддів дійшла до думки, що у суду першої інстанції відсутні були належні та допустимі докази, які б давали підстави для задоволення заявлених позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом (серії АЕІ №156519) від 27.11.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4254, спадкоємцями майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , являються в рівних частках кожний, його дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 та син ОСОБА_2 . Спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

За Договором дарування від 10.02.2004 р. (у справі №2-37/2008) ОСОБА_5 подарувала своєму сину ОСОБА_6 належні їй 4/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Подарована частка будинку із саману позначена на Плані під літерою АА1 житловою площею 54,2 кв.м., загальною площею 117,7 кв.м.; Сараю із дощок під літерою Б; ОСОБА_7 із саману під літерою В; Вбиральні із дощок під літерою Г; Сараю із дощок під літерою Д; Котельня із бетону під літерою Ж; Споруди позначені на плані 1-3 побудовані з металу.

В Інвентарній справі № 587/1532 по АДРЕСА_1 (яка оглянута та досліджена колегією суддів) наявна фотокопія Договору дарування від 30.12.2006 року, яким ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 належні йому 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Подарована частка будинку складається із саману і позначена на Плані під літерою АА1 житловою площею 54,2 кв.м., загальною площею 98,7 кв.м.; Сараю із дощок під літерою Б; Сараю із саману під літерою В; Вбиральні із дощок під літерою Г; Сараю із дощок під літерою Д; Котельні із бетону під літерою Ж; Споруди позначені на плані 1-3 побудовані з металу.

У ході апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 05.11.2008 року (справа 2-37/2008) - ОСОБА_2 виділено в натурі 1/6 частину із спільного часткового майна, що знаходиться в користуванні ОСОБА_1 будинковолодіння АДРЕСА_1 згідно варіанту № 1 генерального плану (схеми), що відображено під позицією № 3 інвентарної справи вищевказаного будинковолодіння.

За відомостями з Реєстру прав власності на нерухоме майно №4631165 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності - 5/6 частки ОСОБА_1 (на підставі договору дарування ВЕМ/244286 від 30.12.2006, посвідченого приватним нотаріусом Гуледза А.Г.) та 1/6 частки ОСОБА_2 (на підставі свідоцтва про право на спадщину, реєстровий № 4254 від 27.11.2004, виданого Свалявською державною нотаріальною конторою).

Згідно акту узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів міського виконавчого комітету Свалявської міської ради від 24.11.2016 року за № 49 по АДРЕСА_2 у присутності ОСОБА_1 та суміжного землекористувача ОСОБА_2 було проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що технічна документація по встановленню меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, відповідає межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) із суміжним землекористувачем ( ОСОБА_2 ) відповідно до розподілу у процентному співвідношенні власників майна. А відмова ОСОБА_2 погодити суміжну межу, безпідставна. Комісія прийшла до висновку, що обміри земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , відповідають розмірам, зазначеним в кадастровій справі (технічній документації) та погоджуються комісією.

У зв`язку з цим, рішенням третьої сесії Свалявської міської ради Закарпатської області VII - скликання від 23.12.2016 за №293 "Про затвердження актів узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів" затверджено акт №49 від 24.11.2016 узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів з приводу погодження меж суміжного землекористування (землеволодіння) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 (за заявою ОСОБА_1 ).

Згідно рішення третьої сесії VII скликання Свалявської міської ради Закарпатської області від 23.12.2016 за №299 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)", ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), (02.01).

Як убачається з рішення п`ятої сесії Свалявської міської ради Закарпатської області VII - скликання №499 від 17.11.2017 "Про затвердження технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу її у власність" затверджено ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою та передачі їй у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0137 за адресою: АДРЕСА_2 (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 25.09.2017).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 208355875 від 06.05.2020 земельна ділянка (кадастровий номер :01:021:0137) за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер:1001, виданого 11.10.2019, посвідченого приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу Гойс Л.П.

Звертаючись у суд з даним позовом ОСОБА_2 як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що надвірні споруди перебували у спільному користуванні співвласників квартир у житловому будинку. Та 24.04.2020 ОСОБА_1 й ОСОБА_3 розпочали демонтаж надвірних споруд на земельній ділянці загального користування в яких перебували його особисті речі, які відповідачами переміщені в невідомому напрямку. При приїзді поліції було встановлено, що земельна ділянка на якій знаходились знищені надвірні споруди належить на праві власності ОСОБА_3 . Позаяк житловий будинок являється багатоквартирним то відповідно власникам таких квартир належать господарські споруди і вся прибудинкова територія, які перебувають у спільній сумісній власності, власників квартир. Порядок користування земельною ділянкою на якій знаходиться багатоквартирний будинок з господарськими спорудами і вся прибудинкова територія, визначається співвласниками (ч.3 ст.42 ЗК України). Будь-яких угод між співвласниками багатоквартирного будинку щодо користування ними земельною ділянкою не погоджувалось, а ні укладалось. А прийняті рішення міською радою про передачу одному з співвласників багатоквартирного будинку земельної ділянки є незаконними, так-як порушують його право на майно та рівність громадян.

У статті 3 ЦК України зазначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом (п.2); судовий захист цивільного права та інтересу (п.5).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: договори та інші правочини.

Статтею 13 ЦК України передбачено, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Також у ч. 1 ст. 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до змісту частин 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як зазначено в ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Звертаючись у суд із зазначеними позовними вимогами ОСОБА_2 вважав, що набув права користування надвірними спорудами, оскільки такі перебувають у спільному користуванні співвласників квартир у житловому будинку. У зв`язку з цим прибудинкова територія знаходиться у спільному користуванні та порядок користування такою не визначався співвласниками багатоквартирного будинку.

Проте, такі посилання ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Як вище вже було зазначено, господарські будівлі та споруди, які є невід`ємною частиною житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору Дарування від 10.02.2004 р., ОСОБА_5 як власник 4/6 частин даного житлового будинку до якої входили: частка будинку із саману позначена на Плані забудови під літерою АА1, житловою площею 54,2 кв.м. та загальною площею 117,7 кв.м.; ОСОБА_7 із дощок під літерою Б; ОСОБА_7 із саману під літерою В; Вбиральня із дощок під літерою Г; ОСОБА_7 із дощок під літерою Д; Котельня із бетону під літерою Ж; Споруди позначені на плані 1-3 побудовані з металу, подарувала своєму сину ОСОБА_6 . Останній у свою чергу все зазначене майно згідно договору Дарування від 30.12.2006 року разом зі своєю 1/6 часткою подарував загалом 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з вище перерахованими господарськими будівлями та спорудами своїй дочці ОСОБА_1 .

Відтак, з 30.12.2006 року ОСОБА_1 належало 5/6 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , які складались з частки будинку із саману позначеної на Плані забудови під літерою АА1, житловою площею 54,2 кв.м. та загальною площею 117,7 кв.м.; ОСОБА_7 із дощок під літерою Б; ОСОБА_7 із саману під літерою В; Вбиральня із дощок під літерою Г; ОСОБА_7 із дощок під літерою Д; Котельня із бетону під літерою Ж; Споруди позначені на плані 1-3 побудовані з металу.

На підставі даного правочину, який є чинним на час перегляду рішення суду першої інстанції, саме ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 являлась власницею ОСОБА_7 із дощок під літерою Б; ОСОБА_7 із саману під літерою В; та Сараю із дощок під літерою Д. Та відповідно, земельна ділянка на якій були розміщені 5/6 частин житлового будинку з надвірними спорудами перебувала у користуванні саме ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2 . За цієї обставини земельна ділянка разом з з господарськими будівлями та спорудами не могли знаходитись у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що свідчить про безпідставність доводів ОСОБА_2 з цього приводу.

А звідси, 24.04.2020 року ОСОБА_1 як бувший власник, а ОСОБА_3 як новий власник житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, вправі були згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, у тому числі й демонтувати такі споруди, що були зведені з дощок.

Стосовно посилань ОСОБА_2 на ту обставину, що в господарських спорудах знаходились його особисті речі, які ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були переміщені в невідомому напрямку. То такі доводи не знайшли свого підтвердження будь-якими доказами. Більше того, як у переглядаємій справі, так і в справі №2-37/2008, ОСОБА_2 зазначав своє місце проживання по АДРЕСА_3 , а не по АДРЕСА_1 , що також свідчить про неможливість користування ОСОБА_2 господарськими спорудами.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2008 року та Додатковим рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2009 року (справі №2-37/2008) позов ОСОБА_2 задоволено та із спільного часткового майна яке розташовано по АДРЕСА_1 та знаходиться в користуванні ОСОБА_1 виділено йому в натурі 1/6 частину згідно варіанту № 1 Генерального плану (схеми), що відображено під позицією № 3 Інвентарної справи на зазначене будинковолодіння (а.с. 16, 36-37, 62-63 справи №2-37/2008).

Тобто, ОСОБА_2 виділено тільки житлову кімнату площею 18,2 кв.м., що знаходиться з фасадного боку житлового будинку від АДРЕСА_1 . Інших ОСОБА_8 чи Споруд йому не виділялось зазначеним рішенням суду.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відтак, після рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 05 листопада 2008 року та Додатковим рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 квітня 2009 року право спільної часткової власності (5/6 і 1/6) на житловий будинок у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 припинилось та зазначені сторони набули право власності у цілому на виділене майно яке підлягає державній реєстрації.

На реалізацію зазначеного рішення і додаткового рішення Свалявського районного суду ОСОБА_2 звернувся до КУП Свалявське РБТІ із замовленням від 17.12.2009 року про здійснення інвентаризації виділеної частки у будинку АДРЕСА_1 . Та згідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку під літерою А по АДРЕСА_1 від 22.12.2009 р. визначено тільки приміщення житлової кімнати площею 18,2 кв.м. (матеріали Інвентарної справи). Отже, ОСОБА_2 на праві власності належить тільки житлова кімната площею 18,2 кв.м. у житловому будинку під літерою А по АДРЕСА_1 та про будь-які інші господарські споруди не йдеться.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 120 ЗК України (в редакції на час набуття часток у житловому будинку) при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

ОСОБА_1 як власник житлового будинку АДРЕСА_2 бажаючи отримати у власність земельну ділянку за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до положень ст. 118 ЗК України звернулась до міськвиконкому Свалявської міської ради із заявою від 01.11.2016 року № 1450/02-10 про створення комісії для визначення правомірності обмірів земельної ділянки згідно кадастрової документації по АДРЕСА_2 . За поданою заявою, узгоджувальна комісія з розгляду земельних спорів вийшовши на місцевість провела обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2 в присутності заявниці та суміжного землекористувача ОСОБА_2 . Встановлено, що технічна документація по встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, відповідає межі земельної ділянки із сусіднім землекористувачем по АДРЕСА_2 відповідно до процентного співвідношення у власності на майно. Комісія визнала відмову ОСОБА_2 від погодження межі земельної ділянки безпідставною. За результатами такого обстеження, узгоджувальною комісією складено Акт про встановлення та погодження земельної ділянки від 21 листопада 2016 року, т.1, а.с. 62.

Рішенням 3 сесії VII скликання Свалявської міської ради Закарпатської області від 23.12.2016 року за №293 Про затвердження актів узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів, вирішено затвердити Акт № 49 від 24.11.2016 року узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів з приводу погодження меж суміжного землекористування (землеволодіння) з/д, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , т.1, а.с. 61. Зазначене рішення Свалявської міської ради про затвердження акту № 49 від 24.11.2016 року узгоджувальної комісії з розгляду земельних спорів з приводу погодження меж суміжного землекористування (землеволодіння) є чинним, позаяк ОСОБА_2 таке не оскаржував, що є свідченням того, що погоджується з таким.

До матеріалів справи долучено Технічну документацію із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі на (місцевості) на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розміщена по АДРЕСА_2 . Згідно абрис-схеми земельної ділянки по АДРЕСА_2 , така сформована без тієї частки земельної ділянки, яка знаходиться під житловою кімнатою площею 18,2 кв.м. у житловому будинку під літерою А по АДРЕСА_1 , а також тієї земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування цієї житлової кімнати, що відображено межовими точками від В до Г., т. 1, а.с. 63. Наявний акт погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками те землекористувачами не містить погодження встановлених меж в натурі лише з ОСОБА_2 , т.1, а.с. 60.

Водночас, ОСОБА_2 не заявляв до суду позовних вимог стосовно того, що ОСОБА_1 було надано у власність більший розмір земельної ділянки, яка перевищує процентне співвідношення у її праві власності на житловий будинок, тобто більше ніж 5/6 частин, та що у зв`язку із цим у нього залишилась менша земельна ділянка за ту 1/6 частку, яка йому належить в процентному співвідношенні від загального розміру земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Без заявлення зазначених вимог та підтвердження таких належними та допустимими доказами є свідченням недоведеності заявлених вимог.

А звідси, приймаючи рішення на 5 сесії VII скликання за №499 від 17.11.2017 року про затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою та передачі їй у власність земельної ділянки з кадастровим номером :01:021:0137 за адресою: АДРЕСА_2 (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 25.09.2017), Свалявська міська рада діяла у відповідності до вимог статей 12, 118, 120 122 ЗК України, статті 55 ЗУ Про землеустрій та статті 26 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні, позаяк відсутні були у Свалявської міської ради підстави для відмови ОСОБА_1 у наданні у власність земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні та необхідна їй для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Оскільки ОСОБА_1 у законний спосіб набула право власності на земельну ділянку за кадастровим номером :01:021:0137, площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_2 , тож мала усі законні підстави розпорядитись на свій розсуд такою земельною ділянкою.

Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що внаслідок набуття сторонами часток (5/6 і 1/6) в житловому будинку, такий будинок є багатоквартирним, а тому порядок користування земельною ділянкою на якій розміщений багатоквартирний будинок визначається співвласниками, є помилковим. З матеріалів справи вбачається, що цільове призначення земельної ділянки на якій розміщений житловий будинок АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а не для обслуговування багатоквартирного будинку. Та обставина, що внаслідок спадкування за законом часток житлового будинку, сторони стали окремими власниками спадкового майна не дає підстав для твердження, що такий житловий будинок перейшов у статус багатоквартирного будинку, оскільки його першопочаткове призначення (індивідуальне будівництво) садибного типу не змінило свого основного призначення.

Задовольняючи у частині позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував наведеного та за не доведення позивачем заявлених вимог, та відсутності доказів на підтвердження таких вимог, передчасно задоволив такі. Відтак, зазначене судове рішення не може залишатись у силі.

А звідси, зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивача у спірних правовідносинах не порушує його майнові права на земельну ділянку, тому заявлені позовні вимоги стосовно визнання недійсним та скасування рішення № 499 від 17.11.2017 року Свалявської міської ради; визнання недійсною та скасування державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку та визнання недійсним та скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки не підлягають задоволенню за наведених мотивів, та у зв`язку із цим доводи апеляційної скарги є підставними.

Оскільки рішення суду першої інстанції в задоволеній частині ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову позивачу у задоволенні вище зазначених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 31.01.2018 року, ОСОБА_2 являється інвалідом 3-ї групи та має право на пільги встановлені для Ветеранів війни та Інвалідів війни, т.1, а.с. 93.

У ст. 4 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. за № 3551-XII (надалі Закон 3551-XII) визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час* (* Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України), ст. 5 Закону 3551-XII.

Згідно квитанції № 1 від 19.04.2021 року Закарпатського РУ ТВБВ № 10006/104 ОСОБА_1 сплатила судовий збір у сумі 3 783,60 гривні за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, т.1 а.с. 220.

Відтак, сплачений ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3 783,60 гривень, судового збору за подання апеляційної скарги слід компенсувати останній за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України через те, що ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись вимогами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 березня 2021 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та постановити з даних вимог у цій справі постанову про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним і скасування рішення міської ради, визнання недійсним і скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та визнання недійсним і скасування договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Компенсувати ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_4 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судові витрати у розмірі 3 783,60 гривень, судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 16 жовтня 2023 року.

Головуючий :

Судді :