Справа № 465/8878/20 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1115/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Х.Б. Назар

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 22 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 загальною площею 47,7 кв.м, яка складається з однієї кімнати площею 23,9 кв.м, кухні 11.9 кв.м, ванної кімнати, площею 5,7 кв.м, коридору 2,9 кв.м, комірки площею 1,8 кв.м, балкону 1.5 кв.м, до складу якої також входить підвал площею 6,8 кв.м, його, позивача особистою власністю та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю її, позивачки, з ОСОБА_1 з січня 1991 року та визнання за нею, ОСОБА_2 , права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , -

в с т а н о в и в:

30 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання квартири АДРЕСА_1 загальною площею 47,7 кв.м, яка складається з однієї кімнати площею 23,9 кв. м, кухні 11.9 кв. м, ванної кімнати, площею 5,7 кв.м, коридору 2,9 кв.м, комірки площею 1,8 кв.м, балкону 1.5 кв.м, до складу якої також входить підвал площею 6,8 кв.м, його особистою власністю.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на підставі договору довічного утримання, укладеного між ним та його тіткою ОСОБА_3 та зареєстрована за ним Львівським МБТІ 08.12.1993 року в реєстровій книзі №2 за реєстровим №889, що підтверджується реєстраційним посвідченням. На час укладення договору довічного утримання та реєстрації квартири на праві власності за ним квартира складалась з однієї житлової кімнати пл.23,9 кв.м, кухні площею 11,9 кв.м, ванної кімнати площею 3,2 кв.м, вбиральні 0,80 кв.м, коридору 2,9 кв.м, балкону 1,5 кв.м. Загальна площа квартири - 45,5 кв.м. До квартири належить комора в підвалі пл.5,1 кв.м, що підтверджується копією технічного паспорта, складеного 05.08.1993р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 гр. ОСОБА_3 померла. 24.03.1998р. він звернувся з заявою до Франківської районної адміністрації про закріплення за його квартирою приміщення дворового туалету площею 0,9 кв.м. Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації від 28.05.1998р. №549 «Про надання в користування нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_2 » затверджено висновок міжвідомчої комісії/протокол №14 § 7 від 21.04.1998р./ про технічну можливість приєднання приміщення туалету спільного користування площею 0,9 кв.м до квартири АДРЕСА_1 . Також даним розпорядженням затверджено рішення комісії з питань надання в оренду та користування нежитлових приміщень /протокол § 66 § 4 від 04.05.1998р./ про надання в користування для господарських потреб приміщення площею 0,9 кв.м по АДРЕСА_2 мешканцям квартири АДРЕСА_3 . На той час в квартирі був зареєстрований та проживав він один. Вказує, що ініціювання ним приєднання приміщення туалету спільного користування площею 0,9 кв.м та прийняття рішення про надання дозволу на приєднання такого до квартири було здійснено до реєстрації шлюбу з відповідачкою, що підтверджується копіями документів, на підставі яких було прийнято розпорядження голови Франківської районної адміністрації від 28.05.1998р. №549, і які надані у відповідь на адвокатський запит. Жодних коштів за приєднання приміщення туалету спільного користування площею 0,9 кв.м до належної йому на праві власності квартири не сплачувалось. На виконання вимог розпорядження голови Франківської райадміністрації від 28.05.1998р. №549, комісією з прийняття в експлуатацію будівель та споруд Франківської районної адміністрації квартири АДРЕСА_1 , переобладнана квартира площею 47,7 кв.м прийнята в експлуатацію, про що складений акт, який затверджений розпорядженням Франківської районної адміністрації №1237 від 25.11.1999р. 16.12.1999р. йому видано свідоцтво про право власності на квартиру.

15.12.2020р. він звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Гулієва А.А. з наміром посвідчити договір довічного утримання між ним та ОСОБА_4 щодо квартири АДРЕСА_1 . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2020р. №268/02-31 йому відмовлено в укладенні договору довічного утримання, оскільки свідоцтво про право власності на квартиру видане під час шлюбу з ОСОБА_2 , яка письмової згоди на укладення договору не дала. Оскільки він позбавлений права на власний розсуд розпоряджатися квартирою, яка належить йому на праві приватної власності, просив визнати спірну квартиру його особистою власністю.

13 вересня 2021 року відповідачкою подано зустрічну позовну заяву, в якій вона просить встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з січня 1991 року та визнати за нею право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири АДРЕСА_1 загальною площею 47,7 кв.м, яка складається з однієї кімнати площею 23,9 кв.м, кухні 11.9 кв.м, ванної кімнати, площею 5,7 кв.м, коридору 2,9 кв.м, комірки площею 1,8 кв.м, балкону 1.5 кв.м, до складу якої також входить підвал площею 6,8 кв.м, його, ОСОБА_1 , особистою власністю - відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_1 з січня 1991 року та визнання за нею, ОСОБА_2 , права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , задоволено частково.

Визнано встановленим факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 1991 року.

У решті зустрічних позовних вимог відмовлено за недоведеністю таких.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановленим при неправильному застосуванні норм матеріального права. Вказує, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання встановленим факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 1991 року, суд застосував закон, який не підлягав застосуванню, і не застосував закон, який підлягав застосуванню. Апелянт вважає, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлений судом лише з 01 січня 2004 року (після набрання чинності Сімейного кодексу України), оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без шлюбу. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №163/754/17, постанові від 06 квітня 2020 року в справі №641/7033/18, в постанові від 24 січня 2020 року у справі №546/912/16. Скаржник вважає, що визнання судом встановленим факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 1991 року суперечить закону.

Вважає безпідставним висновок суду про те, що позивачем не доведено, що він уклав договір довічного утримання у власних інтересах, не в інтересах сім`ї, за власні кошти та особисто виконував його умови, судом не спростовано твердження ОСОБА_2 , що вона долучалася до утримання його тітки. Договір довічного утримання між ним та тіткою було укладено до укладення шлюбу з ОСОБА_2 , відчужувач також померла до укладення ним шлюбу з ОСОБА_2 і зазначені юридичні факти існували під час дії КпШС України, тому встановлення обставин, які суд вважав не доведеними, не мають значення для вирішення справи.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким первісний позов задоволити повністю, у зустрічному позові відмовити.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 .

З рішенням суду не погоджується. Зазначає, що з 1991 року до 1998 року вони з позивачем проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в квартирі, яка належала позивачці, за адресою АДРЕСА_4 . У травні 1998 року вона та відповідач переселилися в квартиру АДРЕСА_1 . За спільною домовленістю сторони вирішили, що за її кошти буде проведено ремонт в квартирі і позивач погодився, що вона буде мати право довічно проживати в ній, оскільки він попередньо проживав у її квартирі та вона вкладала кошти в ремонт квартири АДРЕСА_1 . Всі ремонтні роботи і купівля будівельних матеріалів оплучалися за її кошти. Всі меблі у квартирі куплені за її кошти. Зазначає, що факт наявності у неї коштів на проведення всіх ремонтних робіт підтверджується довідкою з місця праці від 15.04.2021 року. Вказує, що вважає квартиру АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю подружжя.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким зустрічний позов задоволити повністю.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у засідання колегії суддів з`явилися, проти апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечили, апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримали з мотивів, викладених у скарзі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 у засідання колегії суддів з`явилася, проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечила, апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримала з мотивів, викладених у скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва № 325 про право власності на житло від 20 травня 1993 року гр. ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 .

Згідно договору довічного утримання від 30.07.1993 р., який укладений між гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - відчужувач ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , яка складалася з однієї кімнати житловою площею 23,9 кв.м, кухні, ванни, вбиральні, коридору, загальна площа квартири 45,5 кв.м, а ОСОБА_1 зобов`язувався пожиттєво утримувати ОСОБА_3 , забезпечувати її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 16 грудня 1999 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту на квартиру від 27.04.1999р., квартира АДРЕСА_1 складається з однієї кімнати житловою площею 23,9 кв.м , кухні площею 11.9 кв.м, ванної кімнати площею 5,7 кв.м, коридору площею 2,9 кв.м, комірки площею 1,8 кв.м, балкону 1.5 кв. м., до складу якої також входить підвал площею 6,8 кв.м.

Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації від 28.05.1998р. №549 «Про надання в користування нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_2 » затверджено висновок міжвідомчої комісії/протокол №14 § 7 від 21.04.1998р./ про технічну можливість приєднання приміщення туалету спільного користування площею 0,9 кв.м до квартири АДРЕСА_1 .

Сторони визнали, що сторони з 1991 року по даний час проживають як сім`я, ОСОБА_7 частково надавала кошти на ремонт та утримання квартири АДРЕСА_1 , ремонт в квартирі робили разом. З 1991 по 1998 проживали в квартирі позивачки, а потім перейшли в квартиру по АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, щоне вбачає підстав для визнання квартири АДРЕСА_1 особистою власністю позивача, оскільки право власності такого на зазначену квартиру є зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Задовольняючи частково позовні вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, щофакт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 1991 визнається сторонами.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується не повністю, з врахуванням наступного.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу може бути встановлено судом лише з 01 січня 2004 року (після набрання чинності СК України), оскільки КШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 163/754/17, від 06 квітня 2020 року в справі № 641/7033/18, від 24 січня 2020 року в справі № 546/912/16-ц, від 19 березня 2020 року в справі № 303/2865/17.

Матеріалами справи встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 1991 року. Однак, такий факт може бути встановлений судом лише з 01 січня 2004 року (після набрання чинності СК України), так як КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

Таким чином, факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 може бути встановлений судом лише з 01 січня 2004 року.

Згідно ст. 425 ЦК України (в редакції Закону 1963 р.) за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров?я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов?язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Відповідно до ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Аналогічна норма міститься в Сімейному Кодексі України, а саме майно, набуте дружиною, чоловіком до шлюбу є її, його особистою власністю (ч. 1 ст. 57 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи, право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 в цілому виникло на підставі договору довічного утримання та зареєстровано за ним Львівським МБТІ 08.12.1993 року, реєстровий № 889, що підтверджується реєстраційним посвідченням.

Проте, поза увагою суду залишилися доводи позивача, що ОСОБА_2 оспорює його право власності на спірну квартиру, а відтак його право на зазначену квартиру підлягає судовому захисту шляхом визнання такої його особистою власністю. Крім того, колегія суддів виходить з того, що у матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_2 особистою участю чи коштами виконувала умови договору довічного утримання, який було укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та що внаслідок ремонту, який було проведено в спірній квартирі за участю ОСОБА_2 суттєво збільшилась її вартість.

З наведених мотивів, рішення суду слід скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 47,7 кв.м, яка складається з однієї кімнати площею 23,9 кв. м, кухні 11.9 кв.м, ванної кімнати, площею 5,7 кв.м, коридору 2,9 кв.м, комірки площею 1,8 кв.м, балкону 1.5 кв.м, до складу якої також входить підвал площею 6,8 кв.м, обистою власністю ОСОБА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволити частково. Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року. В решті вимог зустрічного позову відмовити.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 22 березня 2023 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 47,7 кв.м, яка складається з однієї кімнати площею 23,9 кв. м, кухні 11.9 кв. м, ванної кімнати, площею 5,7 кв.м, коридору 2,9 кв. м, комірки площею 1,8 кв.м, балкону 1.5 кв. м, до складу якої також входить підвал площею 6,8 кв.м, обистою власністю ОСОБА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року.

В решті вимог зустрічного позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра