Дата документу 05.10.2023
Справа № 334/2022/23
Провадження № 2/334/1242/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

за участі секретаря судового засідання Кириленко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тивоненко Д.Р. до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_1 , через адвоката Тивоненко Д.Р. звернулась до суду з позовом до російської федерації в особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди.

13.07.2023 року представник позивача подав уточнену позовну заяву до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.10.2022 року приблизно 02 годині 00 хвилин, м. Запоріжжя внаслідок збройної агресії рф: російські військові обстріляли багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 разом із прилеглою прибудинковою територією із застосуванням (боєприпасів) ракет. Внаслідок вищевказаного обстрілу виникла пожежа. В безпосередній близькості з будинком АДРЕСА_2 . Вибуховою хвилею внаслідок влучання ракети та уламками боєприпасу було завдано значних пошкоджень будинку АДРЕСА_3 , а саме під`їзду №1, в якому знаходиться на 2 поверсі постраждала квартира позивачки АДРЕСА_4 .

За фактом вчинення даного кримінального правопорушення збоку військових рф, слідчим ОВС 1-го відділення слідчого відділу УСБУ у Запорізькій області капітаном юстиції Інюхіним Андрієм Вікторовичем були внесені дані до ЄРДР. Як наслідок, 09.10.2022 року було відкрито кримінальне провадження №0001963. За відповідною заявою про залучення до кримінального провадження як потерпілу, у вказане кримінальне провадження було залучено як потерпілу: позивачку.

Згідно з актом від 02.11.2022 року комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії, який був складений, зокрема, за участі представників департаменту з управління ЖКГ Запорізької міської ради, а також голови ОСББ «Перетворювач -1», квартира АДРЕСА_4 - непридатна для проживання.

Власницею знищеної квартири є ОСОБА_1 .

Право приватної власності на квартиру зареєстроване у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Касапською Н.О., реєстровий номер №831 від 25.06.2020 року.

Згідно незалежної середньоринкової оцінки вартості майна (квартири) від 28.12.2022 року, середньоринкова вартість вказаної квартири (станом на 08.10.2022 року) становить: 897 063,00 грн. (Вісімсот дев?яносто сім тисяч шістдесят три гривні 00 копійок).

Внаслідок ракетного удару рф у позивачки в квартирі була знищена вся побутова техніка. Проте, у позивачки зберіглися фото та електронний чек тільки щодо купівлі холодильника, який було також знищено внаслідок ракетного удару. Згідно з вказаним електронним чеком від 26.08.2021 року, холодильник було придбано позивачкою за 8 046,00 грн.

Отже, в частині відшкодування матеріальної шкоди завданої рф позивачці, враховуючи вищевказаний звіт щодо незалежної оцінки майна та електронний чек що підтверджує придбання холодильника позивачкою, сума відшкодування буде дорівнювати 905 109,00 грн.

У даній ситуації, позивачка зазнала моральної шкоди не тільки внаслідок часткового знищення свого майна квартири за адресою: АДРЕСА_5 , але й того, що вказаний ракетний удар значною мірою вплинув на психо-емоційний стан позивачки. Після вказаного ракетного удару позивачці необхідно було шукати нове житло, переїздити до тимчасового місця проживання фактично без речей, бо вони були знищені разом із значною частиною квартири. Після вказаних трагічних подій, які відбулися 09.10.2022 року, позивачка ще досі проходить коштовну психологічну реабілітацію. Також, позивачка часто плаче та дуже боїться гучних звуків, які мають відмінне походження від звуків бойових дій. Позивачка майже всі свої фінансові накопичення витратила на пошук нового житла задля його оренди та на якісну психологічну реабілітацію, яка обходиться позивачці у чималі кошти.

Позивачка отримує незначну заробітну плату, а відтак, вона наразі перебуває у досить скрутному фінансовому становищі, бо як зазначалося вище, позивачка вимушена винаймати житло, оплачувати психологічну реабілітацію та нести інші витрати, зокрема на одяг та предмети побуту, адже, її речі були знищені внаслідок ракетного удару.

Також, варто зазначити, що цю квартиру позивачці подарували її батьки шляхом укладення договору дарування. Позивачка дуже сильно любила своїх батьків, та не робила жодної перестановки у подарованій їй квартирі, адже, позивачка хотіла щоб у квартирі залишилося все як було, бо це їй нагадувало ті часи, коли позивачка жила з батьками у даній квартирі. Теплі спогади позивачки тісно пов`язані із цією квартирою, вони завжди їй нагадували про теплі сімейні традиції та щасливі моменти. Однак, у червні 2022 року, позивачка втратила обох батьків і єдине що допомагало їй триматися після втрати, це вказана квартира яку позивачці подарували її померлі батьки та наявні в ній сімейні реліквії. Як було зазначено вище, всі речі у вказаній квартирі були знищені, включаючи факт часткового знищення самої квартири позивачки. Відтак, для позивачки ця квартира була не просто її власним житлом, а і пам`яттю про її батьків.

Вважає достатнім та справедливим розміром компенсації за заподіяну моральну шкоду буде 5 000 000,00 грн.

Також просять стягнути судові витрати за складання звітів про незалежну оцінку середньоринкову вартість квартири, а також на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 17.03.2023 року по справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 07.08.2023 по справі закрито загальне позовне провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача, позивач не з`явились. Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. У такій заяві позивач зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог уточненої позовної заяви, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будь яких заяв чи клопотань до суду не надходило. В установлені ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, не подав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує розглядати справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з російською федерацією що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Верховний Суд установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач є громадянкою України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Власницею квартири є ОСОБА_1 . Право приватної власності на квартиру зареєстроване у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Касапською Н.О., реєстровий номер №831 від 25.06.2020 року

Внаслідок збройної агресії рф, а саме російські військові обстріляли багатоквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 разом із прилеглою прибудинковою територією із застосуванням (боєприпасів) ракет, квартира була частково знищена та непридатна для проживання.

За даним фактом 09.10.2022 року було відкрито кримінальне провадження №0001963. За відповідними заявами про залучення до кримінального провадження як потерпілих, у вказане кримінальне провадження було залучено як потерпілу позивачку.

Згідно з актом від 02.11.2022 року комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії, квартира АДРЕСА_4 - непридатна для проживання.

Згідно незалежної середньоринкової оцінки вартості майна (квартири) від 28.12.2022 року, середньоринкова вартість вказаної квартири станом на 08.10.2022 року, становить: 897 063,00 грн. Внаслідок ракетного удару рф у позивачки в квартирі була знищена вся побутова техніка. У позивачки зберіглися фото та електронний чек щодо купівлі холодильника, який було також знищено внаслідок ракетного удару. Згідно з вказаним електронним чеком від 26.08.2021 року, холодильник було придбано позивачкою за 8 046,00 грн.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст.8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Згідно ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.2 ст.2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття «судовий імунітет», відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Верховний Суд встановив підстави для висновку про те, що починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави, починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних відносин України з російською федерацією.

Російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. Названа країна-агресор діяла не у межах свого суверенного права на самооборону, навпаки віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, а тому безумовно надалі не користується у такій категорії справ своїм судовим імунітетом.

Відповідно до ч.9 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

В даному випадку предметом позову є саме відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами російської федерації, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом «генерального делікту»).

Згідно п.п. 8, 9 ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За приписами частин 1-3статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 23 вказаного кодексу передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму ВСУ, викладеного в Постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, вважаючи що дії російської федерації, як відповідача, у вигляді збройної агресії дійсно спричинили матеріальну та моральну шкоду позивачу, як мешканці міста Запоріжжя Запорізької області, а відтак, така шкода має бути стягнута у судовому порядку.

Обґрунтовуючи розмір завданої шкоди, позивач посилається на втрату нерухомого майна та побутової теїніки, внаслідок ракетного удару в багатоквартирний житловий будинок у м. Запоріжжя Запорізької області.

Суд з цього приводу зазначає, що згідно ч.1 ст.81 Цивільного процесуального Кодексу України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Тобто, сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це -обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому, само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку, стороною позивача надано суду докази, які відповідають критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості та підтверджують належність позивачу нерухомого майна, яке позивач втратила у м. Запоріжжя Запорізької області у зв`язку з збройною агресією рф.

Судом встановлено та вказана обставина не спростована відповідачем, що в результаті збройної агресії рф було зруйновано будинок позивача, внаслідок чого останній є не придатним для подальшого проживання та користування.

Відтак, суд погоджується із тезами позивача щодо спричинення їй матеріальної шкоди у заявленому нею розмірі саме через втрату майна.

Разом із цим, суд вважає, що сама по собі збройна агресія російської федерації, наслідком якої є, у тому числі, ведення бойових дій на території міста проживання позивача, обставина вимушеної зміни місця проживання, безумовно спричинило такій особі моральну шкоду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

В даному випадку, визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у її житті, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

Отже, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень її конституційних прав, умисного характеру дій російської федерації, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду в сумі 5 000 000,00 грн.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Матеріали справи містять копію чеку від 22.12.2022 року на суму 1000,00 грн., про сплату ОСОБА_1 звіту про середньоринкову вартість квартири, а відтак зазначена вимога, щодо стягнення з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 судові витрати за складання звітів про незалежну оцінку середньоринкову вартості квартири, підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Витрати на правничу допомогу у вигляді представництва інтересів клієнта в судових засіданнях, надання консультацій та складання процесуальних документів, як позовна заява, заслуговують на увагу, оскільки були здійснені адвокатом в інтересах клієнта та були необхідними та обґрунтованим для надання правничої допомоги позивачам, тому суд вважає можливим задовольнити стягнення з відповідача судових витрат в розмірі 111 500,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з п.22 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави в розмірі 13 420,00 гривень.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.23, 1167 ЦК України, ст.ст.12,13,89,141,259,263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Тивоненко Д.Р. до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) матеріальну шкоду у сумі 905 109 (дев`ятсот п`ять тисяч сто дев`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 5 000 000 (п`ять мільйонів) гривень 00 копійок.

Стягнути з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати за складання звітів про незалежну оцінку середньоринкову вартості квартири у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 111 500 (сто одинадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації на користь держави судовий збір в розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять гривень) 00 копійок.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланнямhttp://reyestr.court.gov.ua

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Добрєв М. В.