Справа № 606/1644/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд у складі головуючого судді Іванченко А.М., за участю секретаря Порчик Р.І., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Теребовля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради, третя особа Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Микулинецької селищної ради, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_2 , яка за життя склала заповіт на користь позивача на житловий будинок у с.Хмелівка. Однак звернувшись до нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. У зв`язку з чим, він змушений звернутись до суду для захисту своїх прав.

Позивач у судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Представник третьої особи надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яким врегульовано спірні правовідносини, дійшов до такого висновку.

Відповідно до заповіту посвідченого секретарем виконкому Хмелівської сільської ради народних депутатів від 28.02.1997 року, ОСОБА_2 заповіла жилий будинок із всіма надвірними будівлями ОСОБА_1 (а.с. 14).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

Із довідки № 37 від 22.02.2023 року виданої Теребовлянським БТІ житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (право власності не зареєстроване) (а.с. 13).

Із довідки №161 від 03.08.2023 року виданої виконкомом Микулинецької селищної ради вбачається, що будинок по АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_2 побудований в 1956 році. Довідка видана на підставі записів погосподарської книги № 4 за 2001-2005 рр. (а.с.21)

Із довідки №162 від 03.08.2023 року виданої виконкомом Микулинецької селищної ради вбачається, що будинок по АДРЕСА_1 був у володінні померлої ОСОБА_2 і не був колгоспним двором. За покійною ОСОБА_2 , як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала в користуванні земельна ділянка 0,89 га, з яких 0,07 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,82 га для ведення особистого селянського господарства. Довідка видана на підставі записів погосподарської книги № 4 за 2001-2005 рр. (а.с.22)

Також, із довідки №164 від 03.08.2023 року виданої виконкомом Микулинецької селищної ради вбачається, що на день смерті ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 зареєстрованих не було.(а.с.23)

Із довідки №165 від 03.08.2023 року виданої виконкомом Микулинецької селищної ради вбачається, що будинок АДРЕСА_1 був у володінні померлої ОСОБА_2 . Дана адреса присвоєна на підставі рішення сесії № 45 від 17.02.2003 року Хмелівської сільської ради Теребовлянського району Тернопільської області. (а.с.24)

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2341/02-14 від 05.07.2023 року державним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що відсутнє та не зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно спадкової справи № 840, заведеної після смерті ОСОБА_2 , вбачається, що вона заведена на підставі заяви спадкоємця за заповітом ОСОБА_1 , та за заявою сина померлої ОСОБА_3 , який успадкував 29.11.2005 року за реєстровим № 1-2777,2379 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та грошові вклади. (а.с.11)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 06.07.2012 року вбачається що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16)

Відповідну до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи постановою державного нотаріуса Теребовлянської державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що відсутнє та не зареєстровано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, позивачем доведено суду про неможливість в інший ніж судовий спосіб оформити право власності на спадкове майно, тому, суд дійшов висновку про визнання за позивачем, в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 4 6, 7, 8, 10, 12, 19, 42, 76, 141, 258, 265 ЦПК України, ст. ст. 328, 344, 382, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1225, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Микулинецької селищної ради, третя особа Теребовлянська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адреосю: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М.Іванченко