Номер провадження: 22-ц/813/6049/23
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Гуденка Д.О.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство «Юнекс Банк», відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2023 року, ухваленого Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Абухіна Р.Д. в приміщенні того ж суду,

за позовом Акціонерного товариства Юнекс банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

06 жовтня 2021 року позивач Акціонерне товариство Юнекс банк звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивувало тим, що 05 жовтня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Юнекc Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Юнекc Банк, та ОСОБА_1 , укладено Кредитний договір № 10.26.1017.ФО_К (далі- Кредитний договір), згідно умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 500 000 грн терміном користування до 05 жовтня 2022 року, а позичальник зобов`язався повернути отримані кредитні кошти, сплатити нараховані проценти за користування кредитом щомісячно із розрахунку 24 % річних у розмірі 14 387,98 грн та інші платежи в порядку, строки та на умовах, передбачених цим Договором.

25 жовтня 2017 року між ними укладено Додаткову угоду № 10.26.1017.ФО_К/251017 до наведеного кредитного договору (далі Додаткова угода №1), якою розмір кредиту збільшено до 1 000 000 грн, а також збільшено розмір щомісячного платежу з погашення кредиту та нарахованих процентів до 28 775,97 грн. Відповідні зміни внесено до Графіку погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за Кредитним договором та до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за Кредитним договором.

Додатковою угодою від 07 грудня 2018 року №10.26.1017.ФО_К/071218 до Кредитного договору № 10.26.1017.ФО_К від 05 жовтня 2017 року сторони внесли зміни до п. 2.3 кредитного договору, відповідно до яких погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно в період з 01 по 10 (включно) число кожного місяця протягом дії кредитного договору наступним чином: з грудня 2018 року по травень 2019 року включно у розмірі не менше встановленому згідно Графіку погашення кредиту, що є Додатком 1; з червня 2019 року в сумі 30 467,46 грн.

Відповідні зміни внесено до Графіку погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за Кредитним договором та до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за Кредитним договором.

05 жовтня 2017 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Юнекc Банк», правонаступником якого є Акціонерне Товариство «Юнекc Банк», та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №10.26.1017.ФО_31 (далі Договір поруки) та в подальшому додаткові угоди до нього №10.26.1017.ФО_31/251017 від 25 жовтня 2017 року та №10.26.1017.ФО_31/071218 від 07 грудня 2018 року.

За умовами Договору поруки ОСОБА_2 зобов`язався солідарно відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором та додаткових угод до нього до закінчення строку його дії.

Посилаючись на те, що він як кредитор свої зобов`язання з надання позичальнику кредитних коштів виконав, що підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника ОСОБА_1 , яка не виконує свої зобов`язання належним чином, не сплачує щомісячні платежі за кредитом та проценти за користування кредитом та інші платежі, в результаті чого станом на 28 вересня 2021 року виникла заборгованість, позивач Акціонерне товариство Юнекс банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 056 818 грн 53 коп, у тому числі прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 389 834,14 грн; строкову заборгованість за кредитом у розмірі 456 371,14 грн; прострочену заборгованість за процентами у розмірі 177 237,65 грн; строкову заборгованість за процентами у розмірі 15 023,04; пеню за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 18 352,53 грн; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Акціонерного товариства «Юнекс Банк» сплачений судовий збір у розмірі 15 852 грн 28 коп.

09.12.2021 від представника ОСОБА_1 адвоката Конева К.С. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначивши, що за умовами п. 4.3.2 Кредитного договору право на примусове стягнення сум недоотриманих кредитних коштів виникає у позивача зі спливом 60 днів з моменту отримання вимоги платником, а не з монету надсилання або повернення конверту поштового відправлення, тому за відсутності доказів отримання нею надісланої позивачем та недотримання позивачем передбачених договором умов до початку процедури примусового стягнення, вимога щодо сплати суми кредитних коштів за весь період дії кредитного договору є передчасною. Також відповідачка зазначила, що 16 квітня 2019 року вона зверталась до позивача з клопотанням щодо перенесення строків погашення заборгованості, однак її звернення не було розглянуто. Крім того, вказує про наявність розбіжностей між даними про розмір платежів, належних до сплати, які позивач зазначає у власних розрахунках та фактичними даними Графіку за період з 01.12.2018 по 10.04.2019, що впливає на усі розрахунки за кредитом і зумовлює неправомірність донарахування банком за відповідні періоди штрафних санкцій; з червня 2019 року замість обумовлених додатковою угодою платежів у розмірі 30 247,47 грн позивач зазначає платежі у розмірі 30 467,46 грн, чим безпідставно збільшує сукупну суму до сплати позичальником за кредитом на 219,99 грн кожного місяця протягом послідовних 41 місяця, тобто сукупно збільшуючи суми до сплати на 9019,59 грн. Також посилається на лист позивача від 18.11.2020 за № 14.3.2.-3686, відповідно до якого позивачем прийнято рішення про сторнування штрафних санкцій за період з вересня 2018 року до грудня 2019 року у сумі 13049,86 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2023 року позов Акціонерного товариства «Юнекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» борг за Кредитним договором № 10.26.1017.ФО-К від 05 жовтня 2017 року у розмірі 1 056 818 (один мільйон п`ятдесят шість тисяч вісімсот вісімнадцять) гривень 53 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» судовий збір в розмірі 7926,14 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ЮНЕКС БАНК» судовий збір в розмірі 7926,14 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до закінчення визначеного у вимозі про дострокове погашення кредиту строку для її виконання, тому строк сплати кредиту на дату звернення позивача до суду не настав, оскільки позивач направив на адресу заявниці вимогу про дострокове повернення коштів 07 вересня 2021 року, яка повернулася у зв`язку із закінченням терміну зберіганні, а до суду із позовом звернувся 05.10.2021, і заявниця була позбавлена можливості самостійно усунути допущені порушення умов договору; судом першої інстанції не взято до уваги правові позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, в той час як наведений у вимозі про дострокове повернення кредитних коштів та у позовній заяві розмір заборгованості відрізняються в сторону збільшення; позивачем не надано суду обґрунтованого та детального розрахунку заборгованості, який би містив інформацію про внесені позичальником кошти за кредитним договором; позивачем не розкрито такі поняття як «прострочена заборгованість за кредитом» та «прострочена заборгованість за процентами», їх правова природа та підстави нарахування не передбачені умовами кредитного договору; вважає, що надані позивачем розрахунки заборгованості не є і не можуть бути належними доказами наявності у неї заборгованості у вказаному розмірі, оскільки на її думку складення таких документів залежить виключно від волі позивача, в той час як в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо видачі їй суми кредиту, такі як виписки з рахунку клієнта, заяви на видачу готівки, розрахунково-касові документи, розписки про отримання, тощо; судом першої інстанції не було повністю досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості та документи по кредитному договору, а також не взято до уваги збільшення позивачем розміру відсотків за користування кредитом у розрахунку без додаткових домовленостей із нею, що призвело до стягнення більшої суми заборгованості з позичальників; вважає, що кредитором пропущено строк пред`явлення вимоги до поручителя, оскільки таку вимогу повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання; судом в порушення вимог пункту 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» нараховано в період дії карантину пеню за прострочення сплати кредиту та процентів у розмірі 18 352,53 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Юнекс Банк» її доводи не визнало, зазначивши, що вони є необґрунтованими, безпідставними, не відповідають вимогам чинного законодавства та дійсності встановлених обставин, і свідчать про небажання відповідачки виконувати свої зобов`язання. Зазначає, що передчасність подачі позову не є підставою для зміни рішення та або скасування останнього та ніяк не порушує права відповідачки, яка не зверталась до позивача для вирішення питання заборгованості в позасудовому порядку, а навпаки нею не сплачувалось жодного платежу за кредитним договором з 07 вересня 2021 року; відповідно до умов кредитного договору та додаткових угод до нього погіршень умов договору немає, процентна ставка 24 % не змінювалась, сума кредиту збільшувалась за договором, про що кредитор та поручитель були належним чином обізнані, засвідчивши такі умови власним підписом; доводи скарги щодо строку дії поруки також вважає такими, що суперечать умовам укладених договорів; в спростування доводів скарги щодо відсутності доказів наявності заборгованості позивач до відзиву долучив меморіальний ордер як підтвердження видачі коштів відповідачці; також зазначає, що настання форс-мажору є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, але не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язання як такого, а відповідачка не надала суду доказів, що саме вона стала жертвою обставин непереборної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник АТ «Юнекс Банк» апеляційну скаргу не визнав.

Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися.

Вказане відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 05 жовтня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «ЮНЕКC БАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ЮНЕКС БАНК» та ОСОБА_1 , було укладено Кредитний договір № 10.26.1017.ФО_К (а.с. 7-9).

Згідно з умовами п.1.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень терміном користування до 05 жовтня 2022 року (день остаточного повернення кредиту), а позичальник зобов`язався повернути отримані кредитні кошти, сплатити нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим договором, а також виконати інші умови цього договору.

Цільове призначення (мета) кредиту споживчі цілі (п. 1.2 Кредитного договору).

За користування кредитними коштами у відповідності до п.1.5.1. Кредитного договору встановлена плата у розмірі 24 процентів річних.

Згідно з п.2.2. кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється Банком не рідше ніж один раз на місяць за період з першого по останній календарний день поточного місяця включно, а за останній період користування кредитом по день повного погашення кредиту. Проценти нараховуються методом «факт/факт» на фактичний залишок заборгованості.

Відповідно до умов п. 2.3. Кредитного договору, погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється Позичальником щомісячно в період з 01 по 10 (включно) число кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця наступного за місяцем підписання цього договору у сумі 14 387,98 грн.

25 жовтня 2017 року між ПАТ «Юнекс Банк» та ОСОБА_1 (далі Відповідач-1, Позичальник) укладено Додаткову угоду №10.26.1017.ФО_К/251017 до Кредитного договору №10.26.1017.ФО_К від 05 жовтня 2017 року, згідно з якою до п.1.1., 2.3. Кредитного договору було внесено наступні зміни:

- Банк на умовах Кредитного договору надає Позичальнику кредит у сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень, терміном користування до 05 жовтня 2022 року;

- Погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється Позичальником щомісячно в період з 01 по 10 (включно) число кожного місяця протягом строку дії цього договору, починаючи з місяця наступного за місяцем підписання цього договору у сумі 28 775,97 гривень (а.с. 15)

Внесено зміни до Графіку погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за Кредитним договором (Додаток 1 до Додаткової угоди № 1) та до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за Кредитним договором (Додаток 2 до Додаткової угоди № 1) (а.с. 16,17-18)

07 грудня 2018 року між Позивачем та Відповідачем-1 укладено Додаткову угоду №10.26.1017.ФО_К/071218 до Кредитного договору № 10.26.1017.ФО_К від 05 жовтня 2017 року (далі Додаткова угода №2), згідно з якою до п.2.3. Кредитного договору було внесено наступні зміни:

- погашення кредиту та нарахованих процентів здійснюється Позичальником щомісячно в період з 01 по 10 (включно) число кожного місяця протягом дії Кредитного договору, наступним чином:

а) з грудня 2018 року по травень 2019 року включно у розмірі не менше встановленому згідно Графіку погашення кредиту, що є Додатком 1 до Додаткова угода №2;

б) з червня 2019 року в сумі 30 467,46 грн (а.с. 19).

Внесено зміни до Графіку погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за Кредитним договором (Додаток 1 до Додаткової угоди № 2) та до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки за Кредитним договором (Додаток 2 до Додаткової угоди № 2) (а.с. 20-22)

Судом також встановлено, що факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника (а.с. 57).

05 жовтня 2017 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 10.26.107.ФО_К від 05 жовтня 2017 року, між Публічним акціонерним товариством «ЮНЕКС БАНК», правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЮНЕКС БАНК», та ОСОБА_2 (далі Відповідач-2, Поручитель) було укладено Договір поруки №10.26.1017.ФО_31 та в подальшому додаткові угоди до нього №10.26.1017.ФО_31/251017 від 25 жовтня 2017 року та №10.26.1017.ФО_31/071218 від 07 грудня 2018 року (а.с. 23-25).

Згідно з п. 1.1. Договору поруки, Поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Кредитним договором № 10.26.1017.ФО_К від 05 жовтня 2017 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії.

У відповідності п. 1.3. Договору поруки, Поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки що і Позичальник.

За умовами п. 2.2. Договору поруки, відповідальність Поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена Кредитним договором.

Відповідно до п. 4.2.3. Кредитного договору, ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання щомісяця сплачувати платежі по кредиту та проценти за користування кредитом у строк не пізніше 10 (десяте) числа кожного місяця, наступного за звітним, та в останній робочий (банківський) день строку користування Кредитом, якщо 10 (десяте) число припадає на неробочий день, повернути кредитні кошти у строк визначений кредитним договором.

Проте ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання належним чином, не сплачує щомісячні платежі за кредитом та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим допускаючи порушення умов Кредитного договору.

Згідно з п. 4.3.3. Кредитного договору, Банк має право вимагати дострокового виконання в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором у тому числі і у випадку затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або процентів, комісії штрафів та пені, або інших платежів передбачених Кредитним договором щонайменше на три календарних місяці.

Встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Згідно із розрахунком заборгованості, доданого представником позивача до позовної заяви, відповідач зобов`язання щодо повернення суми кредиту не виконує.

Установлено, що свої зобов`язання за кредитним договором відповідачі належним чином не виконували.

Розділом 4.3. Кредитного договору визначено права Банку, серед яких право достроково вимагати виконання в повному обсязі зобов`язань за цим Договорм та, відповідно, припинення строку дії Договору у випадку затримання Позичальником сплати частини кредиту та/або процентів, комісії, штрафів та пені або інших патежів, передбачених цим Договором щонайменше на три календарних місяці.

Сторони домовилися, що у разі настання вказаних обставин та у випадках, передбачених ст.ст. 1050, 1052 та 1056 ЦК України, термін користування кредитом вважається таким, що закінчився з моменту отримання Позичальником відповідної письмової вимоги Банку. Вимога про дострокове виконання зобов`язань за цим Договором направляється на адресу Позичальника цінним листом з описом та з повідомленням про вручення, доставляється кур`єрською службою або вручається особисто.

Пунктом 4.3.4. Кредитного Договору визначено, що якщо Позичальник протягом 60 календарних днів з моменту одержання вимоги від Банку про дострокове погашення відповідно до п. 4.3.3 цього Договору не виконає таку вимогу, банк вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення стягнення на предмет іпотеки як в позасудовому порядку, так і за рішенням суду.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж Позичальником внесений 10 грудня 2019 року.

07 вересня 2021 року АТ «Юнекс Банк» направило відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту від 06 вересня 2021 року протягом 60-ти днів з моменту отримання даної вимоги. У вимозі зазначено, що станом на 06 вересня 2021 року заборгованість за кредитним договором складає 1 044 577 грн 54 коп та складається з: прострочена заборгованість за кредитом 376 615,35 грн; строкова заборгованість за кредитом 469 589,96 грн; прострочена заборгованість за процентами 159 988,98 грн; строкова заборгованість за процентами 20 030,72 грн; пеня за прострочення сплати кредиту та процентів 18 352,53 грн (а.с. 68,73).

Вимоги позивач відправив цінними листами з описом вкладення та повідомленням про вручення, які не були вручені адресатам та повернуті на адресу банку за закінченням терміну зберігання 22 вересня 2023 року (а.с. 71, 72, 75, 76).

06 жовтня 2021 року банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів, зазначаючи, що згідно з розрахунком станом на 28 вересня 2021 року заборгованість ОСОБА_1 за Кредитним договором №10.26.1017.ФО_К від 05 жовтня 2017 року становить: 1 056 818 (один мільйон п`ятдесят шість тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 53 коп., у тому числі:

- Прострочена заборгованість за кредитом складає 389 834,14 грн;

- Строкова заборгованість за кредитом 456 371,14 грн;

- Прострочена заборгованість за процентами 177 237,65 грн;

- Строкова заборгованість за процентами 15 023,04 грн;

- Пеня за прострочення сплати кредиту та процентів 18 352,53 грн.

Предметом апеляційного перегляду є рішення суду в частині щодо стягнутої заборгованості кредитної заборгованості із відповідачки ОСОБА_1 як позичальниці, яка є солідарним боржником із відповідачем ОСОБА_2 , який є поручителем за зобов`язаннями першої.

Щодо доводу апеляційної скарги вдповідачки ОСОБА_1 , що вона не отримувала вимогу банку від 06 вересня 2021 р. № 15.4-3081, а отже у банку не настало право вимоги щодо повернення кредиту достроково, перевіривши який за матеріалами справи та з урахуванням правових позицій Верховного Суду, колегія визначає наступне.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобо-в`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (стаття 551 ЦК України).

Згідно частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.

Отже, на правовідносини банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб з 10 червня 2017 року поширюється Закон України "Про споживче кредитування".

За змістом пункту 9 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" споживач - це фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит.

Споживчий кредит це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 ч. 1 статті 1 ЗУ «Про споживче кредитування»).

Положеннями статті 16 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів,строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Апеляційним судом встановлено, що укладений між сторонами у цій справі кредитний договір № 10.26.1017.ФО_К 05 жовтня 2017 року є споживчим, що підтверджується пунктом 1.2. надання його на споживчі цілі .

07 вересня 2021 року банком Позичальнику ОСОБА_1 було направлено вказану досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 10.26.1017.ФО_К 05 жовтня 2017 р.,яке повинно бути проведено протягом 30 днів з дати отримання вимоги.

Таку вимогу позивач обґрунтував, посилаючись на п.п. 2.1.6, 4.2.3, 4.3.3 Кредитного договору та вимогами ч. 2 ст. 1050, 1049 ЦК України.

Згідно з наведеними пунктами договору сторонни, як йшлося вище, дійшли згоди, що банк має право припинити кредитування позичальника у випадку порушення останнім істотних умов кредитного договору, зокрема, прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на три календарних місяці ( п. 4.3.3.); банк у цьому випадку вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника ( п. 4.3.3., 4.3.4.).

Відповідно до пункту 4.3.4. кредитного договору, позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 4.3.3. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказані у повідомленні, протягом 60 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Наслідком невиконання вказаної вимоги Банку є погоджена сторнами можливість Банку розпочати процедуру примусового стягнення боргу (п. 4.3.4.)

Судом встановлено, що вказане повідомлення направлено банком на адресу відповідачки ОСОБА_1 , але останньою отримано не було. Проте суд першої інстанції вважав, що достатньо було лише підтвердження направлення позичальнику такої вимоги, що було доведено банком долученим реєстром, проштампованим ПАТ «Укрпошта».

Вказаній обставині щодо відсутності права банку на дострокове повернення кредиту у випадку неотримання вимоги позичальником, суд першої інстанції належної оцінки не дав та помилково не врахував, що у разі неотримання досудової вимоги щодо дострокового погашення заборгованості відповідачка була позбавлена можливості виконувати зобов`язання за кредитним договором. А тому у зв`язку із порушенням умов кредитного договору у позивача було очевидним та обґрунтованим лише звернення банку до суду з позовом про стягнення простроченої заборгованості за кредитним договором.

Позиція суду про можливість дострокового стягнення усієї кредитної заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, приписам ЗУ «Про споживче кредитування» та останнім правовим позиціям Верховного Суду.

Так, у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

Проте у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України "Про захист прав споживачів" в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: "суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Ураховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України "Про споживче кредитування", суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитними договорами, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлені вимоги про дострокове повернення кредитів, а відповідачем такі вимоги було отримано.

Верховний Суд у подальших своїх постановах підтримав цей правовий висновок, вказуючи про необхідність виконання банком обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, тому, враховуючи те, що кредитний договір № CL-229182, укладений між ОСОБА_1 та банком, є споживчим, вказаний висновок підлягає застосуванню під час вирішення заявлених позовних вимог у цій цивільній справі, що наразі переглядається апеляційним судом.

Таким чином, вказані доводи скаржниці ОСОБА_1 як позичальника за кредитним договором колегія визнає обґрунтованими, оскільки остання не отримала вимоги банку про дострокове повернення кредиту, а тому банк не набув відповідного права на погашення всієї кредитної заборгованості достроково (простроченої і поточної), а має право лише на стягнення простроченої заборгованості, яку визначив за позовною заявою станом на 28 вересня 2021 року.

Натомість, вірним і таким, що ґрунтується на матеріалах справи є висновок суду про задоволення позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості, яка складається з:

Простроченої заборгованості за кредитом 389834,14 грн, простроченої заборгованості за процентами 177237,65 грн та заборгованість за процентами 15023,65 грн, пені за прострочення сплати кредиту та процентів 18352,53 грн, а загалом 600447,36 грн.

При цьому, щодо пені, то колегія суддів зазначає, що таке також узгоджено сторонами у п. 4.3.3 Кредитного договору, її розрахування обґрунтоване та докази такого надані позивачем.

Помилковим є твердження скаржниці на те, що судом в порушення вимог пункту 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» нараховано в період дії карантину пеню за прострочення сплати кредиту та процентів, оскільки, як вбачається з розрахунку пені, така нарахована виключно до 29 лютого 2020 року, у той час, коли на території України карантин було введено Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", установити такий з 12 березня 2020 р.

Щодо доводів апеляційної скарги про пропущення позивачем строку пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 , то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Частиною четвертою статті 559 ЦК України визначено порядок та строки припинення поруки, зокрема, в редакції на час виникнення правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Проте, слушним є доводи відзиву Банку на апеляційну скаргу про те, що ОСОБА_1 не уповноважена відповідачем ОСОБА_2 , який є поручителем за кредитними зобов`язаннями позичальника ОСОБА_1 , на представництво його інтересів, і тому апеляційний суд переглядає справу лише в межах доводів її апеляційної скарги щодо її інтересів.

Не може бути взяти до уваги помилковий довід апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 про неврахування судом першої інстанції правових позицій Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, відповідно до яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Вказана позиція відповідачки не узгоджується із встановленими по справі обставинами, коли по справі не встановлено припинення права відповідача користуватися кредитом внаслідок дострокового виконання зобов`язань на вимогу кредитора.

Вказана обставина є єдиною для припинення нарахування відсотків за користування кредитом в межах строку кредитування.

Як не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем обґрунтованого та детального розрахунку заборгованості, який би містив інформацію про внесені позичальником кошти за кредитним договором, оскільки такий наявний в матеріалах справи та відповідачкою належними доказами не спростований.

Намагання скаржниці довести те, що, на її думку, позивачем не розкрито такі поняття як «прострочена заборгованість за кредитом» та «прострочена заборгованість за процентами», їх правова природа та підстави нарахування, які не передбачені умовами кредитного договору, то таке також є власним помилковим тлумаченням відповідачкою умов укладеного між сторонами Кредитного договору та норм права, що регулюють спірні правовідносини, оскільки розрахунки позивача простроченої заборгованості повністю відповідають умовах договірних праовіодносин сторін.

Помилковими є і доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем розрахунки заборгованості не є і не можуть бути належними доказами наявності у неї заборгованості у вказаному розмірі, оскільки на її думку складення таких документів залежить виключно від волі позивача, в той час як в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо видачі їй суми кредиту, такі як виписки з рахунку клієнта, заяви на видачу готівки, розрахунково-касові документи, розписки про отримання, тощо.

Так, виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнта так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому, може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 30.11.2022 № 214/6975/15-ц; від 25.11.2022 № 1512/2-214/11; від 21.09.2022 № 381/1647/21; від 01.08.2022 № 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 № 128/2269/20; від 01.06.2022 № 172/35/16-ц; від 31.05.2022 № 194/329/15-ц; від 25.05.2022 № 219/7527/16; від 25.05.2022 № 645/59/16-ц; від 20.05.2022 № 336/4796/18; від 09.02.2022 № 161/5648/20; від 02.02.2022 № 205/7751/16-ц.

Отже, доводи апеляційної скарги в наведеній частині є частково слушними, а позовні вимоги АТ «Юнекс Банк» частково обґрунтованими в розмірі простроченої заборгованості за кредитним договором та пені.

Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального у оскаржуваній частині у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення та зменшенню стягнутих з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 , який є поручителем за кредитним договором і відповідальність якого обмежується розміром основного зобов`язання, на користь АТ «Юнекс Банк» боргу за кредитним договором з 1056818,53 грн до 600447,36 грн, та виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині а саме щодо стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно простроченої заборгованості за кредитом та процентами, пені рішення суду слід залишит без змін.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, то пропорційно розміру задоволених позовних вимог (55%) з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за подачу до суду першої інстанції належить 9006,72 грн (600447,36 х 15852,28 : 1056818), тобто по 4503,36 грн з кожного, а з Банку на користь ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги належить 10268,32 грн (розрахована як різниця між 23778,42 - 13510 (600447,36 х 23778,42 : 1056818).

Отже, шляхом взаємозаліку з Банку на користь ОСОБА_1 належить 10268,32 4503,36 = 5765 грн.

Тому, рішення суду в частині судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 , у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення та стягнення з Акціонерного товариства Юнекс банк на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 5765 грн, а в іншій частині про стягнення судового збору з ОСОБА_2 , то рішення суду в цій частині не оскаржується.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2023 року змінити, зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Акціонерного товариства Юнекс банк боргу за кредитним договором з 1056818,53 грн до 600447,36 грн, та виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Рішення суду в частині судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 , скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства Юнекс банк (03040, м. Київ, вул. Васильківська, буд 14, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 5765 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 13 жовтня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: Ю.П. Лозко

В.В. Кострицький