Єдиний унікальний номер 448/917/23
Провадження № 2/448/327/23
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26.09.2023 року м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Юрія БІЛОУСА,

при секретарі судового засідання Ірині РОМАНЧЕНКО,

провівши відкрите підготовче судове засідання в залі суду у м.Мостиська (81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 1/9, Яворівського району Львівської області) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

про: визнання удаваним правочину та стягнення заборгованості,

учасники справи:

позивач ОСОБА_5 , не з`явився,

відповідачка Марта ІВАНЬО, не з`явилась, (клопотання),

її адвокат Іван ХАНДУСЕНКО (ордер серія АР №1128548 від 10.07.2023року), не з`явився,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_6 , не з`явилася,

її представник адвокат Андрій КОТЯГІН (ордер серії АІ №1336933 від 09.07.2023 року),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_7 , не з`явилися,

її представник адвокат Павло СЕМИРЕНКО (ордер серії ВС №1212881 від 22.06.2023 року), не з`явився,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_8 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_9 , в якому просить суд визнати удаваним договір дарування (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «Будівельно-Інвестиційна компанія» «РУБІКОН ГРУП» від 16.05.2018 року, що був укладений між сторонами по справі та стягнути з відповідачки ОСОБА_9 , на користь позивача ОСОБА_10 , прострочену заборгованість (недоотримані кошти) за Договором під назвою «Договір дарування (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «Будівельно-Інвестиційна компанія» «РУБІКОН ГРУП» від 16.05.2018 року» та розпискою ОСОБА_9 від 16.05.2018 року у сумі 50 000 грн.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 13 червня 2023 року було постановлено про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 12.07.2023 року було постановлено залучити до участі у справі, в якості третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору громадян ОСОБА_4 і ОСОБА_3 .

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_8 , не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутності, не подав.

Відповідачка ОСОБА_9 , в підготовче судове засідання не з`явилась, однак в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у її відсутності. При цьому, у матеріалах справи також міститься відзив на позов, у якому така зазначає, що визнає позовні вимоги позивача ОСОБА_11 ..

Представник відповідачки ОСОБА_9 адвокат Хандусенко І., в підготовче судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 та її представник-адвокат Семиренко П., в підготовче судове засідання не з`явились, про причини неявок суд не повідомили.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_12 в підготовче судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи ОСОБА_12 адвокат Котягін А. в підготовчому судовому засіданні заявив усне клопотання про закриття провадження у даній справі з підстав юрисдикції для розгляду позову про визнання удаваним правочину щодо частки у статутному капіталі юридичної особи господарським судом, позаяк спір є корпоративним.

Суд, заслухавши пояснення представника третьої особи ОСОБА_12 - адвоката Котягіна А., дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (ст. 124 Конституції України).

Статтею 125 Конституції визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Статтею 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства цивільне, кримінальне, господарське, адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Такого висновку щодо застосування норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 серпня 2019р. у справі №646/6644/17 (провадження № 14-352цс19).

Відповідно до ст.43 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 189 ЦПК України, завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 200 ЦПК України, у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 2) закриття провадження у справі.

В свою чергу, представник третьої особи ОСОБА_12 адвокат Котягін А., в підготовчому судовому засіданні скористався своїм правом, передбаченим вимогами Закону та заявив усне клопотання про закриття провадження у даній справі, оскільки вважає, що вказаний спір відноситься до юрисдикції господарського суду.

У відповідності до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п.3 та п.4 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Згідно п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 року №3, згідно з частиною третьою статті 167 Господарського кодексу України, під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав. Визначаючи, чи є спір таким, що виникає з корпоративних відносин та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 4 частини першої статті 12 ГПК, стаття 15 ЦПК), слід враховувати роз`яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів».

За роз`ясненнями, викладеними у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» до підвідомчості господарських судів віднесено справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: (1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та (2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи -підприємці.

Відповідно до п.1 ч.1 стаття 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Отже, підставами закриття провадження в справі є обставини, які підтверджують: 1)неправомірність виникнення процесу, 2)неможливість його подальшого продовження, 3)недоцільність його продовження.

Як встановлено матеріалами справи ухвалою суду від 13 червня 2023 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду.

З позовних вимог позивача вбачається, що спір у справі стосується правовідносин, що виникли внаслідок укладення між Позивачем та відповідачкою договору дарування (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія» «Рубікон Груп», згідно з яким позивач ОСОБА_8 подарував (відступив) відповідачці ОСОБА_9 , свою частку у статутному капіталі ТОВ «БІК» «Рубікон Груп» розміром 50%.

Правовою підставою для виникнення спору в цій справі стало укладення між Позивачем та Відповідачкою договору дарування (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія» «Рубікон Груп», предметом якого є відчуження частки у статутному капіталі.

Суд погоджується з представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_12 адвокатом Котягіним А., що спір про недійсність (удаваність) договору виник між двома фізичними особами, не змінює його правової природи як спору з правочину щодо частки в статутному капіталі підприємства, розгляд якого віднесено до юрисдикції господарських судів відповідно до ст.20 ГПК України.

Встановивши, що спір у справі, яка розглядається виник між особами, які здійснюють господарську діяльність, в процесі та в результаті реалізації сторонами своїх корпоративних прав, які не пов`язані зі сімейними та спадковими правовідносинами, суд доходить висновку про господарсько-правову природу виниклих між сторонами відносин, з огляду на що спір, що виник між сторонами не відноситься до юрисдикції цивільного суду, та не може вирішуватись у порядку цивільного судочинства.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до Постанови Великої Палати ВС від 01 червня 2021 року, справа № 910/2388/20, суд зазначив:

п.52 «Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ;

п.53. За змістом частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;

п.54. Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є захист цивільних прав та/або охоронюваних законом інтересів, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними;

п.55.Юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України, за змістом пункту 4 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

п.60.Те, що спір про недійсність договору виник між двома фізичними особами, не змінює його правової природи як спору з правочину щодо частки в статутному капіталі товариства, розгляд якого віднесено до юрисдикції господарських судів відповідно до пункту 4 частини першої статті 20 ГПК України;

п.61.Для вирішення питання щодо юрисдикції таких спорів не має значення, чи набула особа, на користь якої відчужено частку, корпоративних прав в установленому законом порядку, як про це вказано в постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 352/395/19;

п.62.Винятком із зазначеного правила є лише спори щодо правочинів у сімейних та спадкових правовідносин, тобто спори щодо дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення сімейних і спадкових прав та обов`язків, які мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства;

п.63.Таким чином, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 352/395/19 щодо підвідомчості судам цивільної юрисдикції спору у справі про визнання недійсним договору відчуження частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю.

Суд приходить до переконання, що оскільки спір між позивачем та відповідачкою стосується визнання недійсним (удаваним) договору дарування (відступлення) частки у статутному капіталі ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія» «Рубікон Груп», відповідно з яким позивач відступив відповідачці частку в статутному капіталі ТОВ «Будівельно-інвестиційна компанія» «Рубікон Груп» розміром 50%, то він належить до юрисдикції саме господарських суддів, а тому клопотання представника третьої особи ОСОБА_13 адвоката Котягіна А., є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наведених вище мотивів і підстав.

Суд вважає також за необхідне роз`яснити позивачу ОСОБА_8 , що за захистом порушеного права йому слід звернутись до господарського суду, а також можливість повернути сплачений судовий збір, за відповідним його клопотанням.

Крім цього, у відповідності до ст.256 ЦПК України суд роз`яснює сторонам у справі, у тому числі позивачу ОСОБА_14 , що повторне звернення до суду загальної юрисдикції з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих же самих підстав в порядку цивільного судочинства не допускається.

Керуючись статтями 198, 200, 206, 255, 256, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_15 - адвоката Андрія КОТЯГІНА про закриття провадження у справі, - задовольнити.

Провадження по цивільній справі ЄУН 448/917/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про: визнання удаваним правочину та стягнення заборгованості, закрити.

Роз`яснити позивачу В`ячеславу КІСІЛЮ, що за захистом порушеного права йому слід звернутись до господарського суду, а також можливість повернути сплачений судовий збір, за відповідним клопотанням.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

З текстом судового рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Повне судове рішення складено 29 вересня 2023 року

Суддя Юрій БІЛОУС