Провадження №2/521/3077/23
13 червня 2023 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючий суддя - Плавич І.В.,
секретар судового засідання - Петренко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В своєму позові позивач вказує, що 12.10.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1952.
За час перебування у шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 29.04.2014 року).
Спільне життя у позивача та відповідача не склалось, оскільки з часом виявилося, що у них різні погляди на сімейне життя та подружні обов`язки.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.03.2016 року по справі №504/3578/15-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 - розірвано.

Після розірвання шлюбу колишнє подружжя почало проживати окремо, спільний син наразі проживає з батьком - ОСОБА_1 .

У свою чергу, матір`ю дитини - ОСОБА_6 08.10.2022 року було укладено шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим ОСОБА_6 було змінено прізвище на ОСОБА_2 .

До 2022 року матір спілкувалась з дитиною, брала часткову участь у вихованні сина.

Однак, після укладання ОСОБА_2 шлюбу 08.10.2022 р. - остання з невідомих причин припинила виконання своїх батьківських обов`язків, на даний момент матір жодним чином не бере участь у вихованні дитини, його матеріальному забезпеченні, не цікавиться життям та розвитком сина, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, а також стан здоров`я.

У результаті довготривалого спілкування колишнього подружжя щодо участі матері у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійшли спільної згоди про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку із відмовою та неможливістю виконання своїх батьківських обов`язків останньою.

Так, в результаті спільної згоди, 24.02.2023 року - ОСОБА_2 було складено заяву, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Янковською О.С., відповідно до якої ОСОБА_2 добровільно надала свою згоду на позбавлення батьківських прав останньої відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з неможливістю участі в процесі виховання малолітнього сина.

Однак, батько малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_1 готовий продовжувати виконувати свої батьківські обов`язки, утримувати та піклуватися про дитину, забезпечувати фізичний та духовний розвиток, надавати все необхідне для гармонійного розвитку дитини.

ОСОБА_1 має двокімнатну квартиру з сучасним ремонтом та всім необхідним для повноцінного зростання та розвитку дитини.

Відповідно до довідки від 28.03.2023 року - ОСОБА_3 навчається в Ліцеї №1 Южненської міської ради Одеської області в 3-Д класі.

У свою чергу, відповідно до копії договору оренди житлового приміщення від 02.05.2022 року - ОСОБА_2 проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (однокімнатна квартира - студія), що не облаштована для проживання в ній дитини, немає нічого з необхідного для нормального розвитку та навчання сина.

ОСОБА_1 має стабільний високий дохід у вигляді заробітної плати за постійним місцем роботи, зарекомендував себе дисциплінованим, виконавчим офіцером, вміє знайти спільну мову з колегами по службі, користується авторитетом, на наркологічному обліку не значиться, на психіатричному обліку не перебуває.

Таким чином, виховання дитини батьком одноособово ніяким чином не погіршить якість життя малолітнього ОСОБА_3 , відповідно до чого, враховуючи добровільну згоду ОСОБА_2 на позбавлення батьківських прав останньої - вважає, що таке позбавлення не буде шкодити вихованню та розвитку дитини, а відповідатиме якнайкращим її інтересам.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про підтримання позовних вимог та слухання справи у їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином та своєчасно.

Дослідивши та вивчивши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Одесі народився ОСОБА_3 , за наслідком чого 29.04.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис №4088.

У зазначеному актовому записі, в графі відомості про матір зазначено відомості про особу - ОСОБА_8 , в графі відомості про батька - ОСОБА_1 .

За наслідком чого, судом встановлено, що позивач та відповідачка є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивач стверджує, що відповідачка ОСОБА_2 , як матір малолітньої дитини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Крім того, ОСОБА_2 було складено заяву, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Янковською О.С., відповідно до якої ОСОБА_2 добровільно надала свою згоду на позбавлення батьківських прав останньої відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з неможливістю участі в процесі виховання малолітнього сина.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

На підставі вищевикладеного, суд вважає наявним право позивача, як батька дітей, на звернення до суду з цим позовом про позбавлення матері дітей батьківських прав.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Досліджуючи наявність підстав щодо позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітнього сина, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 має двокімнатну квартиру з сучасним ремонтом та всім необхідним для повноцінного зростання та розвитку дитини.

Відповідно до довідки від 28.03.2023 року - ОСОБА_3 навчається в Ліцеї №1 Южненської міської ради Одеської області в 3-Д класі.

У свою чергу, відповідно до копії договору оренди житлового приміщення від 02.05.2022 року - ОСОБА_2 проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 (однокімнатна квартира - студія), що не облаштована для проживання в ній дитини, немає нічого з необхідного для нормального розвитку та навчання сина.

ОСОБА_1 має стабільний високий дохід у вигляді заробітної плати за постійним місцем роботи, зарекомендував себе дисциплінованим, виконавчим офіцером, вміє знайти спільну мову з колегами по службі, користується авторитетом, на наркологічному обліку не значиться, на психіатричному обліку не перебуває.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Питання доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розглядалось Органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, який за наслідком розгляду цього питання надав до суду відповідний висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно її малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 30.05.2023 року №1383/01-20.

У вказаному висновку також засвідчено, що під час розгляду вказаного питання Органом опіки та піклування були встановлені наступні обставини.

У ОСОБА_1 від шлюбу з ОСОБА_9 є малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 .

Відносини між батьками дитини не склалися та рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 14.03.2016 року по справі №504/3578/15-ц, шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було розірвано.

Батько дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, приділяє багато уваги вихованню та розвитку дитини.

Мати дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків,з сином не спілкується, від виховання дитини самоусунулась. За місцем проживання ОСОБА_10 не відвідує, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей в повному обсязі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає.

Відповідно до протоколу бесіди складеного Малиновським територіальним відділом ССД ОМР від 12.05.2023 року з малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з`ясовано, що дитина має маленьку, але дружну родину, батька - ОСОБА_11 , бабусю - ОСОБА_12 , дідуся - ОСОБА_13 та дядька - ОСОБА_14 . Під час відрядження батька, ОСОБА_10 проживає у бабусі. Мати дитина бачила приблизно три місяці тому, коли вона виїжджала за кордон.

Відповідно до пояснень ОСОБА_15 , яка є бабусею дитини, з`ясовано, що малолітня дитини проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 , коли батько у відрядженні.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , надала нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та просить розглядати дане питання без її присутності. Заява посвідчена 24.02.2023 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Янковською О.С. (зареєстровано в реєстрі за №302).

Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов проживання, складеного Малиновським територіальним відділом ССД ОМР від 12.05.2023 року, батька з дитиною за адресою: АДРЕСА_2 , для дитини створені умови для належного проживання, розвитку та виховання.

У відповідності до свідчень ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , вихованням та розвитком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , займається батько ОСОБА_1 .

На засіданні комісії з питань захисту прав дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради 24.05.2023 року був присутній батько дитини ОСОБА_1 , який просив комісію задовольнити його заяву.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 здійснювались та здійснюються будь-які дії з виховання та утримання власного малолітнього сина, а також на підтвердження того, що остання цікавиться його життям і розвитком, піклується про його фізичний, духовний і моральний розвиток, майбутнім, матеріали справи не містять та відповідачкою до суду не надано.

При вищевикладених обставинах, дослідивши та надавши оцінку усім доказам наявним в матеріалах справи в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає встановленим, що відповідачкою не виконуються покладені на неї обов`язки з виховування дитини, піклування про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення дитини, що свідчить про ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до власного малолітнього сина.

Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом враховується, що у відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд задовольняє позов виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Рішення зі спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 року "Про судове рішення".

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, викладені позивачем обставини знайшли свої підтвердження, за наслідком чого позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, задоволення позовних вимог позивача, та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 82, 89, 141, 200, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 164, 165, 166 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, в порядку та строки визначеніст.284 ЦПК України: Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Малиновського районного суду м. Одеси. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем, особами, які не брали участь у справі в разі, якщо суд вирішив питання про їхні права в порядку та строки передбачені ст.ст.354,355 ЦПК України: Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 .

Суддя: І.В. Плавич