САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1933/23
Провадження №2/726/314/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05.10.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

за участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Юрковецька сільська рада в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, -

У С Т А Н О В И В:

21.08.2023 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Морозова О.В., до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Юрковецька сільська рада в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав у якій позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських= прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків.

Також просить стягнути із відповідача на користь позивачки понесені витрати на оплату судового збору та витрати на правничу допомогу.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 28.01.2011 по 11.09.2012 перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказує, що з середини 2012 року сторони почали проживати окремо, а дитина залишилася разом із матір`ю та по сьогодні проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що з моменту розірвання шлюбу і по день подачі позову відповідач не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості у його долі, не цікавиться успіхами та станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток. Також не забезпечує необхідним: харчуванням, медичною допомогою. Крім того, категорично відмовляється фінансово утримувати дитину, що підтверджує розрахунком заборгованості зі сплати аліментів.

Також посилається і на те, що відповідач притягався до кримінальної відповідальності та продовжує чинити фізичне і психологічне насильство у сім`ї, а у вересні 2023 у телефонному спілкуванні із сином погрожував йому, через що було викликано поліцію.

Звертає увагу суду і на те, що позивачка зверталася до органу опіки та піклування Юрковецької сільської ради (за місцем проживання дитини) із заявою про виготовлення письмового висновку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Таким чином, з посиланням на відповідні норми, враховуючи негативну поведінку відповідача, яка зумовлена у повній байдужості до неповнолітнього сина та не прийняття участі у його вихованні, просить суд задовольнити позов, з урахуванням інтересів дитини (а.с.1-36).

Від відповідача відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Вказаний вище позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Юрковецька сільська рада в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав надійшов до суду засобами поштового зв`язку 21.08.2023 та того ж дня, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2023 переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А. (а.с.37).

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 24 серпня 2023 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 07 вересня 2023 року(а.с. 39-40), яке, у зв`язку із неявкою сторін, відкладено на 21.09.2023.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 вересня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05 жовтня 2023 року.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Морозова О.В. не з`явилася. Разом із тим скерували до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Не заперечили проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному сайті суду. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: органу опіки та піклування виконавчого комітету Юрковецької сільської ради також не з`явився у судове засідання, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи судом.

Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України, про що постановлено відповідну ухвалу.

Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося.

Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований, доведений і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області 14 липня 2011 року, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Юрківці Заставнівського району Чернівецької області, про що в Книзі реєстрацій народжень зроблено відповідний актовий запис № 07. Його батьками вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.15).

Згідно даних Довідки № 683 від 02 серпня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Юрковецької сільської ради Чернівецького (колишнього Заставнівського) району Чернівецької області, ОСОБА_1 , 1989 року народження зареєстрована та проживає разом із сином ОСОБА_3 , 2011 року народження за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Відповідно до даних Довідки № 49 від 28 липня 2023 року, виданої дирекцією Юрківецького ЗЗСО Чернівецького району Чернівецької області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 навчається в 7 класі цього навчального закладу (а.с.19).

Також суду надано Характеристику із Юрківецького ЗЗСО Чернівецького району Чернівецької області на учня ОСОБА_3 , 2011 року народження, згідно якої ОСОБА_3 за час навчання у шкоді зарекомендував себе з позитивної сторони. ОСОБА_3 виховується у неповній сім`ї, батько контакт із школою не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Мати бере активну участь у навчанні та вихованні сина (а.с.21).

Згідно даних Довідки КНП «Вікнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 22.08.023 ОСОБА_3 , 2011 року народження перебуває на диспансерному обліку дитячого кардіолога (а.с.20).

Також позивач долучає копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, згідно якого у боржника ОСОБА_2 станом на 01.08.2023 утворилася заборгованість, сукупний розмір якої становить 92 933, 33 грн., оскільки останній не сплачував аліменти з вересня 2019 року (а.с. 17-18).

Згідно даних характеристики ОСОБА_1 , виданої виконавчим комітетом Юрковецької сільської ради Чернівецького (колишнього Заставнівського) району Чернівецької області 31.07.2023, остання зареєстрована та проживає в с. Юрківці, розлучена, виховує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 2011 року народження. За час проживання у селі зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с.22).

Відповідно до даних Акту обстеження матеріально-побутових умов № 682 від 02.08.2023 було обстежено матеріально-побутові умови проживання господарства за адресою: АДРЕСА_1 , де у житловому будинку бабусі проживає позивачка із сином (а.с.23).

Крім того, до матеріалів справи долучені письмові заяви ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , у яких останні вказують про те, що з народження знають сім`ю та бачили як зростав ОСОБА_3 . Про його здоров`я та виховання піклується лише мати - ОСОБА_1 , а за всі роки батько не приймав участі у вихованні сина (а.с.24-26).

Також до матеріалів справи долучено копію вироку Садгірського районного суду м. Чернівці від 19.12.2022 у справі № 726/522/22, щодо ОСОБА_2 , якого притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1ст. 126-1 КК України за фактом вчиненого домашнього насильства щодо батька ОСОБА_10 та копію ухвали Чернівецького апеляційного суду від 16.02.2023, якою цей вирок залишено в силі.

Згідно відповіді на адвокатський запит УПП в Чернівецькій області у повідомленні від 10.08.2023 вказує, що за даними системи ІПНП підсистеми Єдиний облік від ОСОБА_3 02.07.2023 о 19:28 на спецлінію «102» надійшов виклик про те, що батько у телефонному режимі погрожує йому та намагається проводити виховні рообти у вгресивній формі. Дитина не бажає

ОСОБА_1 02.08.2023 зверталася до Органу опіки та піклування Юрковецької сільської ради із заявою про доцільність позбавлення батьківських права ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 (а.с.12).

У відповідності до даних Витягу із рішення виконавчого комітету Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 13/134 від 14.08.2023, вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ».

Згідно Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 12 від 14 серпня 2023 року батька рекомендованим листом проінформовано щодо неналежного виконання ним батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина, що спричинило вирішення питання про позбавлення його батьківських прав. Зазначено і про те, що дитина проживає із матір`ю та перебуває на її повному утриманні. Вказано, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина, а тому з метою захисту прав та інтересів дитини вважають за доцільне прийняття в судовому порядку рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_3 .

Таким чином між сторонами виник спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав і останній будь-яких доказів в спростування позову не надав.

Суд підкреслює, що в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (далі СК) (статті 164-167).

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11 вищезазначеного Закону).

Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке відповідно мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, зокрема, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3від 30 березня 2007 року, з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі № 127/23281/18, зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на обох батьків.

Як безспірно встановлено в судовому засіданні відповідач, батько неповнолітнього сина ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина а саме: не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не допомагає матеріально(про що свідчить заборгованість зі сплати аліментів), не цікавиться здоров`ям, навчанням та вихованням своєї дитини, не спілкується із ним і таким чином ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню останнього.

Обставини справи свідчать про відсутність будь-яких дій, які б свідчили про намір батька вчинити дії, спрямовані на виховання сина. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає.

Більше того, батько притягався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із насильством у сім`ї та мав випадок агресивної поведінки останнього по відношенню до сина у телефонній розмові, про що також було здійснено виклик поліції.

Також суд враховує і тривалий час від розлучення і до подачі позову до суду, протягом якого батько не виявляв інтересу до дитини та нехтував своїми батьківськими обов`язками та звертає увагу і на те, що розірвання шлюбу не впливає на обсяг обов`язків по вихованню та утриманню дитини.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивачка, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

За таких обставин, за встановленого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права та інтереси дитини - сина, який на даний час знаходиться на повному утриманні та під опікою матері (позивачки у справі), суд дійшов висновку про ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У спірній по справі ситуації, суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дитини настануть позитивні наслідки.

Таке втручання для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції суд визнає виправданим у спірній по справі ситуації і здатним забезпечити належний захист інтересів дитини для її подальшого гармонійного розвитку.

Також, важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки вона з ним не проживає протягом тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька із своєю дитиною.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною.

При цьому, суд роз`яснює відповідачу, що останній у випадку зміни своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення його батьківських прав, відповідно до ст. 169 СК України має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Вирішуючи питання судових витрат у справі, суд виходить із наступного.

Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, згідно даних фіскального чеку від 16.08.2023 (а.с.1) позивачкою при подачі позову до суду було сплачено 1 073 грн. 60 коп. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, враховуючи факт задоволення позовних вимог.

Крім того, позивачка заявляє про понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, які просить стягнути із відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно даних долученого ордеру на надання правничої допомоги та копії угоди про надання правової допомоги від 02.08.2023 між ОСОБА_1 та адвокатом Морозовою О.В. було укладено договір на професійну правничу допомогу.

Також суду надано Акт наданих послуг від 07.08.2023, згідно якого на виконання вищезазначеної угоди було надано попередньо ухгоджені послуги на суму 11 000 грн., зокрема:

-зустріч, консультація та ознайомлення із документами (3 год.) - 3000 грн.;

-підготовка та направлення адвокатського запиту до суду (1 год) - 1000 грн.;

-підготовка та направлення адвокатського запиту до УПП (1 год) - 1000 грн.;

-написання позовної заяви (4 год.) - 6 000 грн.

Крім того, долучено копію рахунку-фактури № 1 від 07.08.2023 щодо розрахунку наданих послуг та Довідку № 1 від 07.08.2023 про оплату ОСОБА_1 адвокату гонорару у розмірі 11 000 грн.

Так, згідно п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Виходячи з наведеного, суд для цілей розподілу вказаного виду витрат пов`язаних з розглядом справи, враховує обставини зазначені в статті 137 ЦПК, зокрема: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; категорію справи та її значення для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони.

При цьому суд виходить із того, що згідно ч.5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, лише за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

В цьому контексті Верховний Суд правильно зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року).

Така правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 607/14338/19-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Під час розгляду справи відповідачем не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що виключає можливість суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, виходячи із вищенаведеного та наданих доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, оскільки позовні вимоги були задоволенні у повному обсязі, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись положеннями Конституції України, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», Постановами Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року та «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»№ 3 від 15.05.2006 року, ст.ст.19, 150, 164-166, 180-182, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 211, 247, 258, 259, 263- 265, 268, 273, 280-283, 282, 284, 289, 354Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Юрковецька сільська рада в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору та понесені витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 11 000 (одинадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Роз`яснити відповідачу, що згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримання дитини.

Заочне рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Заочне рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем народження дитини.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя С. А. Асташев