ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8334/23 Справа № 212/4206/23 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Сотнікова А.І.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Макарова Анастасія Федорівна нарішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року, ухваленого суддею Колочко О.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 26 липня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 350 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 07 липня 1986 року по 23 лютого 1995 року, та з 19 грудня 1996 року по 09 липня 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював машиністом бурової установки у кар`єрі.

Рішенням МСЕК від 04 травня 2023 року позивачу первинно та безстроково було встановлено 65% втрати професійної працездатності, та встановлено третю групу інвалідності.

Зазначив, що у зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він постійно відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта з іррадіацією в кінцівки, більше праві, оніміння в них, біль у правому плечовому суглобі, загальну слабкість. Також його непокоять напади кашлю, які переходять у сухоти, турбують болі у грудній клітці. Він не має змоги тривалий час ходити оскільки виникає задишка та напади асматичного кашлю, через цей дискомфорт він змушений припинити активну діяльність в усіх сферах свого життя. У зв`язку з хворобою він змушений багато часу проводити у лікарнях, де під час лікування змушений переносити біль, приймати велику кількість ліків. Зазначив, що внаслідок таких обмежень він відчуває себе тягарем для своїх близьких, що завдає додаткових моральних страждань, відчуття, що він ніколи не буде здоровою людиною постійно переслідують його, внаслідок чого позивач постійно перебуває в напруженому стані. Вказав, що внаслідок професійного захворювання, встановлення групи інвалідності докорінно змінився звичайний уклад його життя, майже весь час він проводить вдома, що призвело до втрати стосунків з друзями та близькими людьми. Зазначив, що його самопочуття не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає душевного болю та страждань.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 230 000 (двісті тридцять тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» в дохід держави судовій збір в розмірі 2 300 (дві тисячі триста) гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач ПрАТ «ЦГЗК», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого при неправильному застосуванні норм матеріального права, а саме статей 8,13,129 Конституції України, 237-1 КЗпП України, 23, 1167 ЦК України, порушенням норм процесуального права статей 10,12,43,76,77,78,79,80,81,83, 89,263 ЦПК України, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, заявлених до Підприємства в повному обсязі.

Звертає на увагу на те, що позивачем не надано суду доказів провини Відповідача у виникненні у Позивача професійних захворювань. Вказує, що при оформлені трудових правовідносин Підприємство не приховувало тяжкість та шкідливість технологічного процесу, Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За шкідливі умови праці Позивач отримував певні пільги. Вказує, що Позивач, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання не повідомляв адміністрацію Відповідача про необхідність переведення його на інше місце роботи з меш шкідливими умовами праці у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. За такої умови, покладення на Відповідача обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди за втрату професійної працездатності, отриманої внаслідок свідомих дій Позивача, буде не тільки не обґрунтованим, а й що найменше не логічним. Вказує, що протиправних дій у відношенні Позивача, які б знаходились у причинному зв`язку із профзахворюваннями, Відповідач не вчиняв.

Також, Відповідач вважає, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення йому моральної шкоди. Розмір моральної шкоди, заявлений Позивачем є таким, що розрахований без урахування вимог розумності, виваженості та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав та є значно завищеним.

Вказує, що суд вирішив питання про стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та зобов`язав відповідача робити те, що не передбачено законодавством, а саме здійснити виплату доходу позивачеві без виконання визначеної Податковим кодексом України функції податкового агента, яка полягає в тому, що виплата доходу можлива лише з утриманням податку і за рахунок особи, що його отримує.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Макарова А. Ф., просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь Позивача, збільшивши цей розмір до заявлених у позові вимог, тобто до 350 000 грн. без стягнення податків та обов`язкових платежів.

При цьому, представник позивача зазначає, що суд першої інстанції під час визначення розміру моральної шкоди не врахував, що самопочуття Позивача не поліпшуються, професійні захворювання є невиліковними, оскільки Позивача встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 65% та третя група інвалідності вперше та безстроково, що завдає Позивачу душевного болю та страждань, тому вважає стягнутий судом розмір моральної шкоди значно заниженим, таким, що не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

Заслухавши суддю-доповідача, думку представника позивача ОСОБА_2 , яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги позивача, просила їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір моральної шкоди до заявлених у позові вимог, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги Відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторін не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 07 липня 1986 року по 23 лютого 1995 року, та з 19 грудня 1996 року по 09 липня 2020 року перебував у трудових відносинах з відповідачем і працював машиністом бурової установки, і 09 липня 2020 року був звільнений з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 ( а.с. 11-13).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03 березня 2023 року встановлено наявність у ОСОБА_1 професійного захворювання вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії з вестибулопатією, синдром полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ другого ступеня), колінних (ПФ другого ступеня) суглобів; сидеросилікоз першої стадії (1/1; s/t; em; co), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня, із зазначенням причин їх виникнення вібрація загальна транспортно-технологічна, пил переважно фіброгенної дії (а.с. 6-7).

Згідно пункту 17 вказаного Акту хронічне професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом бурової установки (у кар`єрі) бурової дільниці Глеюватського кар`єру ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» з 07.07.1986 по 23.02.1995 та з 19.12.1996 по 09.07.2020, ОСОБА_1 керував буровою установкою під час буріння і розширення свердловин у кар`єрі, монтував, демонтував, установлював і регулював бурове обладнання, керував процесом буріння. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце порушень режимів експлуатації бурових установок, підпадав під вплив підвищених рівнів виробничої загальної вібрації та концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

Також, відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що враховуючи стаж роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, неодноразову зміну керівництва структурного підрозділу, визначити конкретних посадових осіб, що порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, неможливо.

Позивач 04 травня 2023 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому при первинному огляді встановлено ступінь втрати професійної працездатності 65%, з яких 50% - вібраційна хвороба, 15% - сидеросилікоз, встановлено первинно третю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням, з 10 квітня 2023 року, безстроково, що підтверджується копіями довідок МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №127173 від 04 травня 2023 року, до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №130905 від 04 травня 2023 року (а.с.10).

У зв`язку із професійним захворюванням позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою-епікризом (а.с.8-9).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, тому роботодавецьПрАТ «ЦГЗК», зобов`язаний відшкодувати Позивачу, спричинену втратою здоров`я моральну шкоду,правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не може погодитись з доводами сторони Відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, як і не погоджується з доводами сторони Позивача щодо занижено розміру моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як визначеноо в п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним під час роботи на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача більше 30 років, характер та тривалість отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно та безстроково встановлено 65% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, а також визнано особою з інвалідністю (3 група), безстроково та, виходячи із засад розумності та справедливостівизначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди у сумі 230 000 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з Відповідача на користь Позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнає позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, які останній переносить у зв`язку із отриманими професійними захворюваннями на підприємстві відповідача.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Доводи сторони Відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, а, отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що Відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи Відповідача в апеляційній скарзі щодо необґрунтовано завищеного та сторони Позивача щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги сторін підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Макарова Анастасія Федорівна залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 липня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 09 жовтня 2023 року.

Головуючий:

Судді: