КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №757/1144/22-ц Головуючий у суді І інстанції: Волкова С.Я.
провадження №22-ц/824/7725/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Максимук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Дугінова Дмитра Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 та Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів та стягнення коштів (вкладів, процентів та штрафних санкцій),

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», просив: розірвати депозитний договір № SAMDN1577 від 20.02.2014 р. та стягнути на його користь: 7 380,13 доларів США вкладу, 50,95 доларів США нарахованих, але не виплачених процентів за період з 20.02.2014 р. по 16.03.2014 р., 5 204,51 долари США процентів за період з 16.03.2014 р. по 12.01.2022 р., 7 936,34 доларів США пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачі» за період з 23.12.2021 р. по 12.01.2022 р.; розірвати депозитний договір № SAMDNWFD400 від 06.02.2014 р. та стягнути на його користь: 8 410,91 доларів США вкладу, 109,1 доларів США нарахованих, але не виплачених процентів за період з 06.02.2014 р. по 06.03.2014 р., 5 288,96 доларів США процентів за період з 07.03.2014 р. по 12.01.2022 р., 8 675,26 доларів США пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачі» за період з 23.12.2021 р. по 12.01.2022 р.; розірвати депозитний договір № SAMDNWFD000 від 27.12.2013 р. та стягнути на його користь: 65 000,00 грн вкладу, 97 311,23 грн процентів за період з 28.02.2014 р. по 12.01.2022 р., 101 808,42 грн пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачі» за період з 23.12.2021 р. по 12.01.2022 р.; розірвати депозитний договір № SAMDN7164 від 20.08.2013 р. та стягнути на його користь: 105 500,00 грн вкладу, 46 571,24 грн нарахованих, але не виплачених процентів за період з 20.08.2014 р. по 20.02.2014 р., 149 284,11 грн процентів за період з 21.02.2014 р. по 12.01.2022 р., 159 828,92 грн пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачі» за період з 23.12.2021 р. по 12.01.2022 р.; стягнути на його користь: 9,10 доларів США залишку коштів з рахунку № НОМЕР_1 ; 34,27 грн залишку коштів з рахунку № НОМЕР_2 ; 113,05 грн залишку коштів з рахунку № НОМЕР_3 ; 0,62 грн залишку коштів з рахунку № НОМЕР_4 ; 0,10 грн залишку коштів з рахунку № НОМЕР_5 .

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем було укладено депозитні договори: № SAMDNWFD400 від 06.02.2014 року, за яким передав банку 8 410,91 доларів США; № SAMDN1577 від 20.02.2014 року, за яким передав банку 7 380,13 доларів США; № SAMDN7164 від 20.08.2013 року, за яким передав банку 95 500,00 грн, 01.10.2013 р. на означений рахунок ним внесено 5000,00 грн, відповідно до довідки банку № 123334817 від 11.05.2014 року на цьому рахунку обліковуються 152 071,24 грн, а також на його рахунку № НОМЕР_1 обліковуються 9,10 доларів США, на рахунку № НОМЕР_2 обліковуютьсяь 34,27 грн, на його рахунку № НОМЕР_3 обліковуються 113,05 грн, на його рахунку № НОМЕР_4 обліковуються 0,62 грн, на його рахунку № НОМЕР_5 обліковуються 0,10 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN1577 від 20.02.2014 року: 7 380,13 доларів США вкладу, 50,95 доларів США процентів за період з 20.02.2014 року по 16.03.2014 року, а всього 7 431,08 доларів США.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDNWFD400 від 06.02.2014 року: 8 410,91 доларів США вкладу, 109,1 доларів США процентів за період з 06.02.2014 року по 06.03.2014 року, а всього 8 520,01 доларів США.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN7164 від 20.08.2013 року: 105 500,00 грн вкладу.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 : 9,10 доларів США - залишку коштів з рахунку № НОМЕР_1 ; 0,62 грн - залишку коштів з рахунку НОМЕР_4 ; 0,10 грн - залишку коштів з рахунку НОМЕР_5 .

У задоволенні інших вимог позову - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави суму судового збору у розмірі 5 903,68 грн.

Не погодившись із вказаним рішення, адвокат Дугінов Д.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив:

- рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року змінити в частині стягнення відсотків за договором № SAMDN1577 від 20 лютого 2014 року, стягнувши 5204,51 дол. США процентів за період з 16.03.2014 року по 12.01.2022 року;

- рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року змінити в частині стягнення відсотків за договором №SAMDNWFD400 від 06.02.2014 року, стягнувши 5 288,96 дол. США за період з 07.03.2014 року по 12.01.2022 року;

- рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року змінити в частині стягнення відсотків за договором №SAMDN7164 від 20.08.2013 року, стягнувши 46 571,24 грн процентів, за період з 20.02.2014 року по 20.08.2014 року та 149 284,11 грн процентів, за період з 21.02.2014 року по 12.01.2022 року;

- рішення Печерського районного суду м. Києва від 03 березня 2023 року в частині відмови у стягненні пені передбаченої частиною 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", змінити та частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені передбаченої частиною 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", за трьома депозитними договорами, з урахуванням Постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року відповідно до якої базою для нарахування процентів має бути сума присуджених процентів.

- задовольнити позовні вимоги в частині розірвання договорів. Визнавши депозитні договори розірваними за рішенням суду.

- судові витрати покласти на відповідача.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги представник позивача не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків за договором за період з лютого/березня 2014 року по 12.01.2022 року, оскільки суд виходив з того, що відсотки можуть бути стягнуті лише за період дії договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються. Однак представник апелянта вважає, що само по собі звернення позивача з заявою до АТ КБ "ПриватБанк" про розірвання договорів не можу свідчити про його договірне розірвання адже його дія припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з відсотками, що належить до сплати відповідно до умов договору.

Також представник позивача не погоджується з відмовою суду першої інстанції у задоволенні позовної вимоги щодо розірвання у судовому порядку депозитних договорів, оскільки посилаючись на п. 3.6.3.4.6 та п. 3.6.3.4.7 Умов та Правил надання банківських послуг, у редакції від 01 вересня 2013 року, вважає, що вимога вкладника про дострокове розірвання депозитного договору має бути відповідним чином акцептована з боку банка. Датою дострокового розірвання депозиту з ініціативи клієнта є день отримання клієнтом письмової згоди банку. Враховуючи, що клієнтом згода банку не була отримана, представник позивача вважає наявні підстави для розірвання договорів за рішенням суду.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також вказував, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення пені передбачено ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" не врахував сталу судову практику у питанні стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" та постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року, у справі № 761/26293/16-ц, відповідно до якої нарахування пені здійснюється з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Відзив на апеляційну скаргу позивача у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Не погоджуючись з вказаним рішення, представник АТ КБ "ПриватБанк" - Штронда А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.03.2023 року в задоволеній частині та ухвалити нове про відмову в позові повністю.

Представник відповідача вважає, що суд першої інстанції у спірних правовідносинах порушив, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, оскаржуване судове рішення винесене із неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а відтак не є законним та обгрунтованим, та підлягає скасуванню.

Зазначав, що 17.11.2014 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінілон" було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 року Додаткової угоди до цього договору.

З 17.11.2014 року за вищевказаним договорами які є предметом спору в даній справі було змінено боржника, з первісного боржника ПАТ КБ "ПриватБанк" на нового боржника - ТОВ "Фінансова компанія "Фінілон".

Вказував, що будь-яких письмових заперечень від ОСОБА_1 , відносно переведення Банком на ТОВ ФК "Фінілон" боргу за вищезазначеними договорами які є предметом спору у даній справі, на адресу Банку не надходило, тому вважає, що переведення боргу Банком було здійснено зі згоди ОСОБА_1 ..

Представник відповідача вказував також на те, що АТ КБ "ПриватБанк" внаслідок укладання договору від 17.11.2014 року на цей час не несе жодних зобов'язань за такими договорами, а ТОВ ФК "Фінілон" є новим боржником за договорами у відповідності до умов Договору про переведення боргу від 17.11.2014 року.

23 травня 2023 року на електронну адресу апеляційного суду надійшов відзив адвоката Дугінова Д.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу АТ КБ "ПриватБанк" відхилити, рішення суду першої інстанції змінити з урахуванням вимог апеляційної скарги позивача.

Заперечуючи проти доводів відповідача про те, що АТ КБ "ПриватБанк" є неналежним відповідачем у справі, а належним відповідачем є нібито ТОВ "ФК "Фінілон" у зв`язку із тим, що між ним та банком 17.11.2014 року було укладено договір про переведення боргу, зазначав, що позивач не надавав банку ніякої згоди на переведення боргу перед ним будь-кому, у тому числі й ТОВ "ФК "Фінілон".

Зазначав також, що позивач не знав про існування пунктів № 1.1.7.58 та № 1.1.759 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 року). Банк ніяким чином не інформував своїх кримських клієнтів про існування даних пунктів та протизаконної процедури подальшої співпраці із ними. Ніяких платіжних документів, які б підтвердили перерахування банком ТОВ "ФК "Фінілон" коштів для виконання зобов'язань банка перед ОСОБА_1 банком не надано.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга адвоката Дугінова Д.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що 13.12.2021 року заявою від 10.12.2021 року ОСОБА_1 повідомив відповідача про повернення коштів (розірвання договорів); відповідач, викладаючи заперечення проти позову, у відзиві зазначив, що заяву про розірвання договорів та повернення коштів банк отримав 20.12.2021 року. Тому вважав, що з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 слід стягнути: за договором № SAMDN1577 від 20.02.2014 р. 7 380,13 доларів США вкладу, за договором № SAMDNWFD400 від 06.02.2014 р. 8 410,91 доларів США вкладу, за договором № SAMDN7164 від 20.08.2013 р. 105 500,00 грн вкладу, 9,10 доларів США - залишку коштів з рахунку № НОМЕР_1 ; 0,62 грн - залишку коштів з рахунку НОМЕР_4 ; 0,10 грн - залишку коштів з рахунку НОМЕР_5 , у задоволенні вимог про стягнення суми вкладу слід відмовити, оскільки позивачем безпідставно висувались вимоги про стягнення коштів за договором № SAMDNWFD000 від 27.12.2013 р., ним не надано жодного доказу наявності рахунку № НОМЕР_2 , залишок коштів на рахунку № НОМЕР_6 становить 0,00 грн.

Щодо нарахованих, але невиплачених 50,95 доларів США процентів за договором № SAMDN1577 від 20.02.2014 р., нарахованих, але невиплачених 109,1 доларів США процентів за договором № SAMDNWFD400 від 06.02.2014 р., то означені суми, строк їх нарахування відповідачем не оспорюються, тому суд першої інстанції вважав, що вони підлягають стягненню. Щодо відсотків за договором № SAMDN7164 від 20.08.2013 року, то в їх стягненні слід відмовити, оскільки такі відсотки нараховані позивачем за період з 20.08.2014 р. по 20.02.2014 р., іншого розрахунку відсотків ані позовна заява ОСОБА_1 , ані додатки до неї не містить.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору банківського рахунку, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про це, отже, оскільки банк отримав заяву позивача про повернення коштів (розірвання договорів), тому у суду відсутні підстави для їх розірвання та задоволення таких вимог ОСОБА_1 ..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо нарахованих позивачем відсотків за договорами за період до 12.01.2022 року, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що оскільки виплата, передбачена пунктами 3 кожного з укладених договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів, поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення на користь позивача пені, нарахованої на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що між позивачем та відповідачем припинено правовідносини з договорів банківського вкладу (депозиту), то частина п`ята статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується на спірні правовідносини, тому суд першої інстанції вважав, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення пені згідно означеного Закону слід відмовити.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою № SAMDN7164 від 20.08.2013 р. на оформлення вкладу «Стандарт на 12 міс.», просив оформити депозитний вклад на умовах: сума вкладу 95 500,00 грн, строк вкладу 366 днів до 20.08.2014 р., включно, процентна ставка 18% річкових, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; банк за умовами укладеного договору відкрив позивачу особистий рахунок № НОМЕР_7 , на який зараховується вклад, проценти по вкладу зараховуються на рахунок/карту № НОМЕР_8 ; 01.10.2013 р. на особистий рахунок позивачем внесено 5 000,00 грн;

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою № SAMDNWFD000 від 27.12.2013 р. на оформлення вкладу «Стандарт», просив оформити депозитний вклад на умовах: залишок вкладу станом на 27.12.2013 р. 65 000,00 грн, строк вкладу 366 днів до 27.12.2014 р., включно, процентна ставка 19% річкових, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; банк за умовами укладеного договору відкрив позивачу особистий рахунок № НОМЕР_9 , на який зараховується вклад, проценти по вкладу зараховуються на рахунок/карту № НОМЕР_8 . Надані відповідачем докази свідчать про те, що 20.02.2014 р. кошти, які обліковувалися на рахунку депозитного договору у розмірі 66 790,18 грн, було конвертовано в долари США (за курсом 9,0500), що в еквіваленті склало 7 380,13 доларів США, й залишок коштів на рахунку № НОМЕР_10 становить 0,01 грн, що 20.02.2014 р. кошти у розмірі 7 380,13 доларів США переведено на рахунок № НОМЕР_11 (депозитний договір № SAMDN1577), отже ОСОБА_1 відкрито новий депозитний договір, оскільки ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою № SAMDN1577 від 20.02.2014 р. на оформлення вкладу «Стандарт», просив оформити депозитний вклад на умовах: сума вкладу 7 380,13 доларів США, строк вкладу 366 днів до 20.08.2014 р., включно, процентна ставка 9% річкових, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; банк за умовами укладеного договору відкрив позивачу особистий рахунок № НОМЕР_11 , на який зараховується вклад, проценти по вкладу зараховуються на рахунок/карту № НОМЕР_11 ;

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою № SAMDNWFD400 від 06.02.2014 р. на оформлення вкладу «Стандарт», просив оформити депозитний вклад на умовах: сума вкладу 8 410,91 доларів США, строк вкладу 366 днів до 06.05.2014 р., включно, процентна ставка 8% річкових, період нарахування процентів по вкладу 1 місяць; банк за умовами укладеного договору відкрив позивачу особистий рахунок № НОМЕР_12 , на який зараховується вклад, проценти по вкладу зараховуються на рахунок/карту № НОМЕР_12 .

Щодо рахунку № НОМЕР_6 , залишок коштів з якого ОСОБА_1 просить стягнути на його користь, то надані відповідачем докази свідчать про те, що позивач безперешкодно користувався означеним картковим рахунком до 12.12.2014 р., що в подальшому вказана картка була закрита та залишок коштів на вказаному рахунку становить 0,00 грн; щодо рахунку № НОМЕР_2 , залишок коштів з якого ОСОБА_1 просить стягнути на його користь, то суд звертає увагу, що як на підставу наявності і означеного рахунку, і коштів, які нібито обліковуються на рахунку, позивач в позовній заяві, його представник в судовому засіданні посилаються на довідку банку № 123334817 від 11.05.2014 р. (а.с. 15), втім надана суду довідка не свідчить про те, що у позивача наявний рахунок № НОМЕР_2 .

Навесні 2014 року у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було заблоковано відповідачем. Нарахування відсотків було припинено.

Встановлено, що 13.12.2021 року заявою від 10.12.2021 року ОСОБА_1 повідомив відповідача про повернення коштів (розірвання договорів); відповідач, викладаючи заперечення проти позову, у відзиві зазначив, що заяву про розірвання договорів та повернення коштів банк отримав 20.12.2021 року.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст.1075 ЦК України договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Отже, у разі розірвання договору, зобов`язання сторін, що випливають з даного договору, припиняються повністю.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Отже, право клієнта на розірвання депозитного рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про розірвання договору/повернення коштів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 727/898/19 (провадження № 61-7157св20) зазначено, що «у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651 - 654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору. У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин. оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків

У справі, яка переглядається, встановлено, що договорами банківського вкладу передбачено право сторін достроково розірвати договір з повідомленням про це іншої сторони за два банківські дні до розірвання договору (пункт 10 договорів).

Як встановлено, 13.12.2021 року заявою від 10.12.2021 року ОСОБА_1 повідомив відповідача про повернення коштів (розірвання договорів), відповідач вказану заяву отримав 20.12.2021 року.

Таким чином договори розірвано з 23.12.2021 року (з урахуванням п. 10 договорів вкладу).

За таких умов положення статті 1070 ЦК України до правовідносин, які виникли після дострокового розірвання договорів банківського вкладу, не застосовуються.

Стосовно позовної вимоги щодо розірвання депозитних договорів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вони не підлягають розірванню в судовому порядку, оскільки договори вже є розірваними з моменту звернення позивача про їх розірвання, що передбачено самими договорами. Тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги адвоката Дугінова Дмитра Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за невиконання банком вимоги позивача з видачі належних йому коштів на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України " Про захист прав споживачів", суд апеляційної інстанції відхиляє, зазначаю наступне.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Отже, пеня, передбачена ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання особою, яка є виконавцем чи надає споживачу послуги.

Частиною першою статті 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).

Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує також і споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Тобто з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується.

Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20).

Таким чином, оскільки договір є розірваним 23.12.2021 року суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення пені за договорами вкладів на підставі ч.5 статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів".

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне навести наступний розрахунок відсотків по оспорюваним депозитним договорам.

За депозитним договором № SAMDNWFD400 від 06.02.2014 року пунктом 12 передбачено, що якщо договір розривається до закінчення 3 місячного строку - застосовується відсоткова ставка "за вимогою''. При цьому, якщо 3 місячний строк від пролонгації пройшов, кожні 3 місяці виплачуються в повному обсязі, а відсотки за останні 3 місяці, що не закінчились по ставці "за вимогою". Як вбачається з договору депозит оформлено на суму 8410,91 долар США.

Оскільки депозит оформлювався на 366 днів, остання пролонгація мала відбутись з 06.02.2021 року. Оскільки позивачем подано заяву про розірвання договору, а банком отримано таку заяву 23.12.2021 року, то відповідно за період з 06.05.2021 року по 20.12.2021 року відсоткова ставка нараховується за тарифом 0,01% річних "за вимогою".

Розмір відсотків за період з 06.02.2014 року по 05.11.2021 року становить 5217,06 доларів США (8410,91 *8%*2830/365).

Розмір відсотків по депозиту SAMDNWFD400 за період 06.11.2021 року по 20.12.2021 року становить 0,10 доларів США (8410,91*0,01%*44/365).

За депозитним договором № SAMDN1577 від 20.02.2014 року пунктом 12 передбачено, що якщо договір розривається до закінчення 6 місячного строку - застосовується відсоткова ставка "за вимогою". При цьому, якщо 6 місячний строк від пролонгації пройшов, кожні 6 місяці виплачуються в повному обсязі, а відсотки за останні 6 місяців, що не закінчились по ставці "за вимогою". Депозит оформлено на суму 7380,13 долар США.

Оскільки позивачем подано заяву про розірвання договору, а банком отримано таку заяву 20.12.2021 року, то відповідно за період з 20.10.2021 року по 23.12.2021 року відсоткова ставка нараховується за тарифом 0,01% річних "за вимогою".

Розмір відсотків за період з 20.02.2014-19.10.2021 становить 5093,5 доларів США. (7380,13*9%*2799/365).

Розмір відсотків по депозиту № SAMDN1577 за період 20.10.2021 року по 23.12.2021 року становить 0,13 доларів США (7380,13*0,01 %*64/365).

За Депозитним поговором SAMDN7164 від 20.08.2013 року пунктом 11 передбачено, що якщо договір розривається до закінчення 6 місячного строку - застосовується відсоткова ставка "за вимогою". Пунктом 12 передбачено, що якщо договір розривається через 6 місяців з дати його оформлення, але до дати закінчення вказаної в договорі то відсотки виплачуються по заниженій ставці в 2 рази з врахуванням пункту 11 договору.

Оскільки позивачем подано заяву про розірвання договору, а банком отримано таку заяву 20.12.2021 року, то відповідно за період з 20.08.2021 року по 23.12.2021 року відсоткова ставка нараховується (неповні 6 місяців) за ставкою 0.01 % річних "за вимогою".

Розмір відсотків за період з 20.08.2013-19.08.2021 становить 137 614,19 гри. (95500*18%* 2922 /365)

Розмір відсотків за період 20.08.2021 року по 23.12.2021 року становить 3,27 грн (95500*0,01%*125/365).

Доводи апеляційної скарги адвоката Дугінова Дмитра Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про те, що депозитні договори наразі є нерозірваними, суд апеляційної інстанції вважає відхиляє, оскільки вони суперечать вимогам закону та спростовуються матеріалами справи, а саме 13.12.2021 року заявою від 10.12.2021 року ОСОБА_1 повідомив відповідача про повернення коштів (розірвання договорів), відповідач вказану заяву отримав 20.12.2021 року. Таким чином договори вважаються розірваними з 23.12.2021 року (з урахуванням п. 10 договорів вкладу).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги адвоката Дугінова Дмитра Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 частково знайшли своє підтвердження.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню лише в частині невиконаного зобов`язання по поверненню суми вкладів та процентів, в період договорів, а також залишку коштів з рахунків.

Суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Що стосується доводів апеляційної скарги АТ КБ "ПриватБанк" про неврахування судом того факту, що боржник АТ КБ «ПриватБанк» за укладеними з позивачем депозитними договорами замінений на нового боржника ТОВ «ФК «Фінілон» згідно договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, а відтак внаслідок переводу боргу АТ КБ «ПриватБанк» не несе зобов`язань за вказаними депозитами, не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до положень ст.520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

У постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19 Верховний Суд зазначив, що «законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. При вступі в договірні відносини кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не створив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу».

В матеріалах справи відсутні докази і такі відповідачем не надані, що позивач, як кредитор у відношенні первісного боржника АТ КБ «ПриватБанк» запропонував або надав згоду на переведення боргу за депозитними договорами на іншого боржника ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за депозитними договорами, якими позивач обгрунтовує свої вимоги у справі, що переглядається, що у свою чергу свідчить про безпідставність наведених доводів.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позовні вимоги в частині повернення вкладів є законними та обгрунтованими і підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції не вірно врахувавши період нарахування відсотків за договорами вкладів, а тому судове рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Дугінова Дмитра Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 частково заслуговують на увагу, апеляційна скарга АТ КБ "ПриватБанк" не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог відповідно до ст.376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дугінова Дмитра Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "ПриватБанк" залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDNWFD0 від 06 лютого 2014 року: 8 410,91 доларів США вкладу, відсотки за період з 06.02.2014 року по 05.11.2021 року у розмірі 5217,06 доларів США, відсотки по депозиту за період з 06.11.2021 року по 20.12.2021 року у розмірі 0,10 доларів США.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN1577 від 20 лютого 2014 року: 7 380,13 доларів США вкладу, відсотки за період з 20.02.2014 року по 19.10.2021 року у розмірі 5093,50 доларів США, відсотки по депозиту за період з 20.10.2021 року по 23.12.2021 року у розмірі 0,13 доларів США.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN7164 від 20 серпня 2013 року: 105 500,00 грн вкладу, відсотки за період з 20.08.2013 року по 19.08.2021 року у розмірі 137 614,19 грн, відсотки за період з 20.08.2021 року по 23.12.2021 року у розмірі 3,27 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 :

9,10 доларів США - залишку коштів з рахунку № НОМЕР_1 ;

0,62 грн - залишку коштів з рахунку НОМЕР_4 ;

0,10 грн - залишку коштів з рахунку НОМЕР_5 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_13 ).

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ).

Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 29-А ().

Повний текст постанови складено «19» жовтня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник