ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 694/1250/23
Провадження № 22-ц/821/1421/23
Категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Гончар Н.І., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 липня 2023 року (ухваленого під головуванням судді Сакун Д.І. в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області, повний текст рішення складено 05 липня 2023 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

16 травня 2023 року через засоби поштового зв`язку позивач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (далі - Банк) звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.05.2018 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630927131.

Відповідно до умов кредитного договору, Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

Також умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації.

Позивач вказує, що Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, проте позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 заборгованість за кредитним договором становить 108 202,28 грн.

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «СЕНС БАНК», запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 30.11.2022.

Крім того, з метою добровільного врегулювання спору, вказує банк, 04.11.2022 на адресу позичальника направлено Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Дану вимогу залишено відповідачем без реагування.

У зв`язку з чим, Банк просив суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором №630927131 у розмірі 108 202,28 грн, а також судові витрати у розмірі 2 684,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 липня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором №630927131 в розмірі 108 202,28 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що суд оцінюючі зібрані докази в їх сукупності та враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «СЕНС БАНК» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги ч. 2ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником ОСОБА_1 обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь банку суми заборгованості - 108 202,28 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 03 серпня 2023 року, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що порушує його законні права та інтереси, а також норми процесуального та матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 липня 2023 року, та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення відсотків та неустойки відмовити.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що на підтвердження умов кредитування банк надав суду копію анкети-заяви про акцепт, розрахунок заборгованості та виписку щодо руху коштів по банківській картці, що видавалися на підставі підписання анкети заяви. Факт отримання кредитних коштів та наявність непогашеної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 28 000 грн відповідач не заперечує.

При цьому, досліджуючи обгрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками звертає увагу, що згідно норм чинного законодавства, у разі укладення кредитного договору, проценти за користування коштами поділяються на встановлені та договірні. Проте, банком не надано до позовної заяви розрахунок заборгованості за відсотками, цим самим позивач підмінив поняття та ввів в оману суд першої інстанції, що призвело до винесення необгрунтованого та неправомірного рішення.

Також вказує, що в зв`язку з введенням з 24.02.2022 на території України воєнного стану, Торгово-промислова палата України 28.02.2022 прийняла рішення, яким для всіх суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, засвідчила військову агресію проти України форс-мажорними обставинами, таким чином, сторони за договором можуть припинити виконання зобов`язань, через неможливість їх виконання, без застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Із матеріалів справи вбачається, що з 24.02.2022 за прострочення виконання умов кредитного договору, позивач продовжував нараховувати неустойку (комісію, штраф), що при винесенні рішення не було враховано судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 13.05.2018 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк» Оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630927131.

В оферті зазначено, що ОСОБА_1 , підписуючи цей документ електронним підписом, свідчить про отримання всієї інформації про умови кредитування.

П. 1 оферти зазначено, що мета кредиту для особистих потреб.

П. 2 оферти визначено, що відповідачу видана міжнародна платіжна картка MC DEBIT WORLD, строком дії 3 (три) роки з моменту випуску.

Ліміт кредитної лінії встановлений у розмірі 200 000 грн ( п. 3 оферти) за фіксованою процентною ставкою 35,99 % річних (п. 3 оферти) із обов?язковим платежем в розмірі 5 % від суми загальної заборгованості, але не менше 50 грн (п. 4 оферти).

13.05.2018 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої підписанням акцепту ОСОБА_1 підтвердив прийняття публічної пропозиції та укладення договору між ним та банком на умовах, викладених у публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку, паспорті споживчого кредиту та угоді на використання аналогу власноручного підпису клієнта.

Проте, колегія суддів зауважує, що із наданої анкети заяви неможливо встановити умови, на яких укладено кредитний договір, оскільки копія анкети-заяви, яка була додана Банком до позовної заяви, є нечитабельною.

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30.11.2022, з 01.12.2022 відбулась зміна найменування АТ Альфа-Банк на АТ «СЕНС БАНК».

Відповідно до виписки АТ «СЕНС БАНК» по рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 13.05.2018 по 22.01.2023 вбачається, що встановлений ліміт 94 273,13 грн, всього витрат 702 026,13 грн, всього надходжень 587 114,40 грн, поточна заборгованість на кінцеву дату виписки 108 202,28 грн , обов`язковий мінімальний платіж 37 072,81 грн, загальна сума платіжного періоду 107 651,39 грн. Також зазначено, що існує прострочена заборгованість у розмірі 28 809,42 грн та несанкціонована заборгованість у розмірі 2 624,52 грн.

Крім того, із наданої виписки вбачається, що ОСОБА_1 користувався послугою «Кредитні канікули», так, у графі дата замовлення зазначено: 11.06.2020, 05.03.2020, 05.03.2020 та 05.11.2018, дата очікування відповідно : 13.06.2020, 13.03.2020, 13.03.2020 та 13.11.2018, в графі дата прийняття рішення зазначено: 13.06.2020, 13.03.2020, пропуск та 13.11.2028, у графі статус рішення у першій, другій та четвертій колонці зазначено завершено, проте, не вказано яке рішення прийнято .

Із вказаної виписки також вбачається, що відповідач використовував надані йому кредитні кошти та частково повертав отримані кошти, а банком в свою чергу списувались кошти як проценти за овердрафт, проценти за користування кредитом ( як за покупки так і готівкові операції), сплата комісії за обслуговування основної картки (ТП розширений+/розширений ++), щомісячний платіж за страховий пакет від фінансових ризиків списання плати за користування послугою смс-інформування.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №630927131 від 13.05.2018 вбачається, що у відповідача виникла прострочена заборгованість, яка станом на 22.01.2023 складає 108 202,28 грн.

Матеріали справи містять досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань від 12.04.2023, згідно якої АТ «СЕНС БАНК» вимагало від ОСОБА_1 протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Банку , але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість у розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані та несплачені проценти за користування кредитом, комісії , а саме : 108 202,28 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин , регламентуються наступними правовими нормами.

За змістом п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1, 2, ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з п. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено і підписано Оферту на укладення Угоди про банківське обслуговування фізичних осіб, Акцепт пропозиції АТ Альфа-Банк про укладення Угоди про банківське обслуговування фізичних осіб, Анкету-заяву про Акцепт Публічної пропозиції ПАТ Альфа-Банк на укладення Угоди про банківське обслуговування фізичних осіб.

Умовами договору передбачено, що угода про надання кредиту вважається укладеною та набуває чинності з моменту підписання банком акцепту ( п. 4 Оферти).

Своїм підписом відповідач ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений з умовами кредитування, визначеними в Оферті та отримав Акцепт пропозиції 13.05.2018 року.

Факт укладення кредитного договору сторонами не заперечується.

Звертаючись із даним позовом, банк зазначив, що відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22.01.2023 року утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 108 202,28 грн.

На підтвердження суми заборгованості банком було надано розрахунок заборгованості та виписку по рахунку з кредитної картки World Debit Mastercard за період з 13.05.2018 по 22.01.2023.

Факт видачі саме кредитної картки World Debit Mastercard та встановлення кредитного ліміту згідно підписаної оферти 13.05.2018 у розмірі 200 000 грн по картці MC DEBIT WORLDбанком не підтверджений.

Також колегія суддів зауважує, що при перевірці заборгованості по кредитному договору згідно наданого банком розрахунку заборгованості та по виписці по рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard були встановлені розбіжності, так, наприклад, у розрахунку заборгованості під № 41 від 13.09.2021 вбачається, що тіло кредиту до сплати становить 91 301,84 грн, погашено 12 490 грн, заборгованість становить 77 298,58 грн, відсотки за користування становлять 3 532,35 грн, погашено 2 019,09 грн, заборгованість становить 1 513,26 грн, неустойка до сплати визначено 955,30 грн, погашено 955,30 грн, а з виписки по рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard від 13.09.2021 вбачається, що було списання плати за користування послугою смс-інформування 15,00 грн, сплата комісії за обслуговування основної картки (ТП Розширений+/ Розширений ++) 773,00 грн, списання процентів за користування кредитом (покупки) 501,87 грн, списання процентів за користування кредитом (готівкові операції) 1517,22 грн, отже списання процентів відбулося на загальну суму 2 792,09 грн.

Крім того, із виписки по рахунку вбачається, що відповідач використовував надані йому кредитні кошти та частково повертав отримані кошти, а банком, в свою чергу, списувались кошти як проценти за овердрафт, проценти за користування кредитом ( як за покупки так і готівкові операції), сплата комісії за обслуговування основної картки (ТП розширений+/розширений ++), щомісячний платіж за страховий пакет від фінансових ризиків списання плати за користування послугою смс-інформування, проте, кредитним договором не узгоджені умови щодо списання коштів за смс-інформування, списання процентів за овердрафт та інші, умовами договору від 13.05.2018 року сторони погодили лише процентну ставку за користування кредитним коштами у розмірі 35,99 грн. річних та обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 5% від суми загальної заборгованості.

Тому суд не може брати до уваги, як належний доказ на підтвердження заявлених позовних вимог, розрахунок заборгованості, оскільки із матеріалів справи неможливо встановити, яку кредитну картку отримав відповідач, також не вбачається зміна умов кредитування по кредитній картці MC DEBIT WORLD ( зміна кредитного ліміту), що в свою чергу виключає прийняття в якості доказу випискипо рахунку за кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 13.05.2018 по 22.01.2023.

Крім того, колегія суддів зауважує, що із наданої позивачем виписки неможливо встановити, по якій картці здійснювались дії по нарахуванню, списанню та інші дії, оскільки міститься уточнення списання комісії за обслуговування основної картки (ТП розширений+/розширений ++), а наведене лише свідчить, що були і інші картки, відкриті на ім`я відповідача.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що АТ «СЕНС БАНК», не надано суду належних та допустимих доказів оформлення та укладання між сторонами кредитного договору 13.05.2018, з досягненням сторонами згоди в належній формі з усіх істотних умов, отримання кредитної картки, тощо, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитний договір та отримати, відповідно, кредитні кошти. Докази, що відповідають вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не надані.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що надані банком докази об`єктивно не підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором у визначеному банком розмірі, тому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, колегія суддів виходить з недоведеності заявлених банком вимог.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Також слід зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, встановив обставини, які є недоведеними, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.

Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «СЕНС БАНК», колегія суддів приходить до висновку про необхідність відповідно до вимог ст.141 ЦПК України стягнути з АТ «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4026 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнитичастково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 04 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 026 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Н.І. Гончар

Л.І. Василенко