Номер провадження 2-з/205/593/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Остапенко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Зибалової П.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

26.09.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову до суду, в якій просить зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 4266, виданого 23.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, у виконавчому провадженні № 57965524, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяною Леонідівною.

В обґрунтування заяви зазначено, що 23.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис №4266, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 55 947,65 грн.

На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяною Леонідівною відкрито виконавче провадження та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

ОСОБА_1 має намір подати позов про визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

У відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено захід забезпечення позову - зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що необхідність забезпечення позову заявник мотивує тим, що виконавчий напис, про визнання якого таким, що не підлягає виконанню, заявник має намір подати позов до суду, вчинений з порушенням низки нормативно-правових актів, а стягнення коштів у виконавчому провадженні на підставі вказаного виконавчого напису негативно вплине на можливість захисту прав в суді.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, суд доходить висновку, що примусове виконання виконавчого напису обмежить права ОСОБА_1 та призведе до того, що в разі задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, вона буде змушений вживати зусиль для відновлення своїх порушених прав, у зв`язку із чим заява про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153, 157, 260-261, 263, 354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису № 4266, виданого 23.05.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Наталією Станіславівною, у виконавчому провадженні № 57965524, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяною Леонідівною, до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Н.Г.Остапенко

.