Справа №345/3729/23
Провадження № 2/345/1009/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.10.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Онушканича В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання позовну заяву Комунального підприємства "Калуська енергетична Компанія" Калуської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що КП "Калуська енергетична Компанія" Калуської міської ради надає послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і теплопостачання, керуючись Статутом, рішеннями №800, №801 від 13.09.2021 року Калуської міської ради, Розпорядженням міського голови №344/р від 01.11.2021 року та Законами України.

В житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , наявні відповідні комунацікації, які забезпечують безперервне надання комунальних послуг. В результаті фактичного надання споживачу вище обумовлених послуг та користування ними, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по надання, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг.

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 26.10.2021 року №293 затверджені тарифи на послуги централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, які діяли з 01.11.2021 по 01.01.2023 та становили: з централізованого водопостачання 13,30 грн. за 1 куб. м (з ПДВ); з централізованого водовідведення 16,36 грн. за 1 куб. м (з ПДВ). Плата за абонентське обслуговування на одного абонента в місяць для комунальних послуг, що надавалися споживачам КП «Калуська енергетична компанія», становили: послуги з централізованого водопостачання 7,66 грн. з ПДВ; послуги з централізованого водовідведення 8,50 грн. з ПДВ; послуги з постачання теплової енергії 30,70 грн. з ПДВ.

Разом з тим, рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 20.12.2022 року №305 було встановлено нові тарифи на послуги централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, які були введені в дію з 01 січня 2023 року та становлять: з централізованого водопостачання 18,96 грн. за 1 куб. м (з ПДВ); з централізованого водовідведення 19,46 грн. за 1 куб. м (з ПДВ). Водночас, рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 26.10.2021 року №294 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії комунальному підприємству «Калуська енергетична компанія» Калуської міської ради на опалювальний сезон 2021-2022 рр.» (надалі Рішення №294) були встановлені наступні тарифи на теплову енергію:для потреб населення 1810,74 грн/Гкал з ПДВ; тариф на теплову енергію 2199,99 грн/Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії 1776,02 грн/Гкал (без ПДВ); тариф на транспортування теплової енергії власним споживанням 404,57 грн/Гкал (без ПДВ); тариф на постачання теплової енергії 19,40 грн/Гкал (без ПДВ).

Проте, п. 3 рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 25.10.2022 №242 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з постачання теплової енергії, Комунальному підприємству «Калуська енергетична Компанія» Калуської міської ради на опалювальний сезон 2022-2023 рр.» вирішено КП «Калуська енергетична компанія» застосувати тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання на рівні тарифу, що застосовується до споживачів станом на 24.02.2022 року: для потреб населення 1508,95 грн/Гкал (без ПДВ), встановлений рішенням виконавчого комітету міської ради від 25.08.2020 №170 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з постачання теплової енергії комунальному підприємству «Водотеплосервіс» Калуської міської ради». Таким чином, тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання застосовується аналогічний рішенню №294.

Виконуючи свій обов`язок КП «Калуська енергетична Компанія» Калуської міської ради як виконавцем житлово-комунальних послуг, надавалося споживачу систематично, безперебійно, у повному обсязі комунальні послуги, згідно законодавчо визначених норм. Боржник жодного разу не звернувся із заявою про не проживання чи з претензією про неякісні послуги ч їх відсутність, що мало б правову підставу на зменшення вартості спожитих послуг.

У зв`язку із не сплатою боржником фактично спожитих послуг, станом на сьогоднішній день у відповідача утворився борг перед КП «Калуська енергетична Компанія» в загальній сумі 15 630,70 грн.

Позивач неодноразово звертався до відповідача щодо неналежного виконання умов договору. Однак відповідачем не було виконано вимогу про сплату заборгованості. Даний факт свідчить про недобросовісне ставлення боржника до виконання власних зобов`язань. За таких обставин позивач змушений звернутися до суду та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за комунальні послуги в сумі 15 630,70 грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 09.08.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачка подала відзив на позов (а.с. 33-39). Вказує, що повністю заперечує пред`явлені позовні вимоги та викладені обставини, вважає, що позов не може бути задоволений судом. Згідно з чинним законодавством відповідачка, як громадянка України, наразі не може здійснювати свій громадянський обов`язок оплачувати комунальні платежі за начебто надані комунальні послуги у зв`язку із тим, що КП «Калуська енергетична Компанія» створена Калуською міською радою з порушенням чинного законодавства воно не є легітимним через відсутність легітимного утворюючого органу, яким мала б бути Калуська територіальна громада.

Орган з назвою КП «Калуська енергетична Компанія» Калуської міської ради, створеного за рішенням органу з назвою «Калуська міська рада», створено із порушенням чинного законодавства. Адже після вступу в дію чинної Конституції України та ухвалення Верховною Радою України Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» де-факто і де-юре в м. Калуш не було створено жодного легітимного утворюючого органу, яким мали б бути територіальні громади (юридичні особи публічного права) міста, зі своїми відкритими кадастрами і реєстрами землі, комунальної власності та інших ресурсних багатств, а також відкритими реєстрами співвласників землі, облікованого комунального майна та інших ресурсних багатств відповідних територіальних громад.

Крім того, відповідачка наголошує, що позивач не надав жодних фактичних доказів, які б свідчили про наявність відносин між нею та КП «Калуська енергетична Компанія» Калуської міської ради. А саме відсутня копія договору, яким мав бути вчинений у письмовій формі та свідчив би про певну домовленість між сторонами. Також позивач не надав жодних фактичних доказів того, що КП «Калуська енергетична Компанія» Калуської міської ради надавала певні послуги, а відповідачка їх отримувала або користувалась ними, якими мали б бути між іншим покази відповідних засобів фіксації: термометрів, манометрів, розходомірів.

Також відповідачка звертає увагу, що позивач, подавши позовну заяву, грубо порушив чинний Закон України, який визначає особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання протягом дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування, а саме Закон України №2479-ІХ від 29.07.2022 року, який прямо забороняє здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості, в тому числі подавати судові позови. Таким чином, відповідачка просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивача подав відповідь на відзив (а.с. 75-78), заперечує щодо наведених у відзиві тверджень та просить позов задоволити у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ст.6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Калуська енергетична компанія» Калуської міської ради утворене Калуською міською радою (код ЄДРПОУ) в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності за рішенням Калуської міської ради на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та іншого чинного законодавства України. Підприємство входить до сфери управління Калуської міської ради, яка є представником власника територіальної громади міста Калуша і безпосередньо підпорядковане виконавчому комітету Калуської міської ради. Підприємство є самостійним суб`єктом господарювання, який створений для комерційної господарської діяльності та діє на основі Статуту. За видом, організаційною формою, способом утворення та формування статутного фонду, формою власності КП «Калуська енергетична компанія» Калуської міської ради є унітарним комунальним підприємством, заснованим на комунальній власності територіальної громади міста Калуша (а.с. 17-22).

Отже, КП «Калуська енергетична компанія» Калуської міської ради створено відповідно до вимог чинного законодавства. Покликання відповідача начебто вказане підприємство не є легітимним не заслуговують на увагу. Суд розцінює таку позицію відповідачки як спробу ухилитися від належного виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем.

Статтями 7 та 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Обов`язком виконавця є - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються КМ України.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМ України від 24.01.06 р. № 45, споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №174353 від 07.08.2023 року (а.с. 29) вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Факт реєстрації у даній квартирі не заперечується відповідачем.

Хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином згідно із зазначеними вище нормами закону, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними.

Пунктом 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022) надання послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

У разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». Аналогічний висновок щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 904/7183/17 та в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 750/12850/16.

З урахуванням вищенаведеного, хоч договір про надання послуг з водопостачання, водовідведення та теплопостачання між сторонами не укладався, водночас житлово-комунальні послуги відповідачу надавались, а тому між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Крім того з виписки КП «Калуська енергетична компанія» Калуської міської ради за період з 01.11.2021 року по 31.07.2023 року по боржнику ОСОБА_2 вбачається, що вона частково здійснювала оплату за надані послуги, що свідчить про визнання нею факту надання житлово-комунальних послуг (а.с. 8-9).

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, за змістом ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Наявність реєстрації місця проживання осіб в житловому приміщенні зобов`язує, зокрема, нести витрати по його утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання.

Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Відповідно пункту 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування (далі - МЗК) будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Згідно пункту 24 Правил № 830 визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.

Якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком.

Згідно пункту 28 Правил № 630 споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відповідно до п. 38 Правил № 830 споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).

Згідно пп. 13 п. 44 Правил № 830 споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).

Згідно ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

З 25 січня 2019 року набула чинності Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315, якою встановлено порядок визначення та розподілу між споживачами обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень.

Відповідно до розділу ІІ Методики (у редакції, чинній до 28 січня 2022 року) визначення обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (Qопф.с), здійснюється згідно з розділом V цієї Методики. Визначення обсягу теплової енергії, витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень (QМЗК), здійснюється відповідно до розділу III цієї Методики. Розподіл цього обсягу здійснюється серед споживачів за категоріями приміщень згідно з додатком 1 до цієї Методики пропорційно до їх загальних/опалюваних площ/об`ємів.

Згідно розділу ІІ Методики (у редакції, чинній з 28 січня 2022 року) визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення (Qопз.б.п) здійснюється згідно з розділом IV цієї Методики.

Розділом шостим «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року №82 передбачено, що втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок боргу за надані відповідачу послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення проведений позивачем з урахуванням вищевказаних Правил та Методики та були застосовані тарифи, які затверджені в установленому законом порядку.

Так, рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 26.10.2021 року №293 (надалі Рішення №293) затверджені тарифи на послуги централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, які діяли з 01.11.2021 по 01.01.2023 та становили:

-з централізованого водопостачання 13,30 грн. за 1 куб. м (з ПДВ);

-з централізованого водовідведення 16,36 грн. за 1 куб. м (з ПДВ).

Плата за абонентське обслуговування на одного абонента в місяць для комунальних послуг, що надавалися споживачам КП «Калуська енергетична компанія», становили:

- послуги з централізованого водопостачання 7,66 грн. з ПДВ;

- послуги з централізованого водовідведення 8,50 грн. з ПДВ;

- послуги з постачання теплової енергії 30,70 грн. з ПДВ.

Разом з тим, рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 20.12.2022 року №305 (надалі Рішення №305) було встановлено нові тарифи на послуги централізованого водопостачання і централізованого водовідведення, які були введені в дію з 01 січня 2023 року та становлять:

-з централізованого водопостачання 18,96 грн. за 1 куб. м (з ПДВ);

-з централізованого водовідведення 19,46 грн. за 1 куб. м (з ПДВ).

Водночас, рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 26.10.2021 року №294 « Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, постачання та послуги з постачання теплової енергії комунальному підприємству «Калуська енергетична компанія» Калуської міської ради на опалювальний сезон 2021-2022 рр.» (надалі Рішення №294) були встановлені наступні тарифи на теплову енергію:

- для потреб населення 1810,74 грн/Гкал з ПДВ:

- тариф на теплову енергію 2199,99 грн/Гкал (без ПДВ) за такими складовими: тариф на виробництво теплової енергії 1776,02 грн/Гкал (без ПДВ);

- тариф на транспортування теплової енергії власним споживанням 404,57 грн/Гкал (без ПДВ);

- тариф на постачання теплової енергії 19,40 грн/Гкал (без ПДВ).

П.3 рішення виконавчого комітету Калуської міської ради від 25.10.2022 №242 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з постачання теплової енергії, Комунальному підприємству «Калуська енергетична Компанія» Калуської міської ради на опалювальний сезон 2022-2023 рр.» вирішено КП «Калуська енергетична компанія» застосувати тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання на рівні тарифу, що застосовується до споживачів станом на 24.02.2022 року: для потреб населення 1508,95 грн/Гкал (без ПДВ), встановлений рішенням виконавчого комітету міської ради від 25.08.2020 №170 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання та послуги з постачання теплової енергії комунальному підприємству «Водотеплосервіс» Калуської міської ради».

Таким чином, тариф на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання застосовується аналогічний рішенню № 294.

Виконуючи свій обов`язок КП «Калуська енергетична Компанія» Калуської міської ради як виконавцем житлово-комунальних послуг, надавалося споживачу систематично, безперебійно, у повному обсязі комунальні послуги, згідно законодавчо визначених норм. Боржник жодного разу не звернувся із заявою про не проживання чи з претензією про неякісні послуги чи їх відсутність, що мало б правову підставу на зменшення вартості спожитих послуг.

Суду також не надано та не зазначено про існування достовірних доказів того, що відповідач відмовлявся від споживання послуг з теплопостачання, водопостачання та водовідведення у встановленому порядку, чи звертався до позивача щодо проведення перерахунку у разі можливої відсутності тривалий час в квартирі та не споживання послуг або з претензіями щодо невиконання ним зобов`язань щодо постачання послуг, або надання неякісних послуг.

Відповідно до ч.1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В порядку ч. 5-7 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Жодних доказів на спростування здійсненого позивачем розрахунку відповідачкою не надано, що є її, а не суду, процесуальним обов`язком.

Щодо посилання відповідача на встановлену у абзаці п`ятому частини другої статті 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» імперативну заборону подання позову щодо стягнення заборгованості та відповідно неможливість задоволення позовних вимог.

Так абзацом п`ятим частини другої статті 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» передбачено, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, у якому воєнний стан буде припинений або скасований, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості (у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо ), яка урегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону.

Абзацом другим частини третьої статті 2 вказаного Закону визначено,що постачальникам природного газу компенсується заборгованість побутових споживачів, яка урегульовується згідно із Законом України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Відповідно до статті 2 зазначеного Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання видів заборгованості (грошових зобов`язань), визначених у статті 1 цього Закону, суб`єктів ринку природного газу, які включені до Реєстру. Статтею 1 цього Закону визначений чіткий перелік заборгованості (грошових зобов`язань) суб`єктів ринку природного газу, що підлягає (підлягають ) урегулюванню відповідно до цього Закону, серед яких єдиною заборгованістю, що стосується побутових споживачів, є безнадійна та сумнівна дебіторська заборгованість, що обліковується у постачальників природного газу станом на розрахункову дату, у тому числі заборгованість у розмірі вартості обсягів приведення обсягів споживання до стандартних умов та вартості обсягів, які виникли у зв`язку з визнанням судом незаконними та нечинними актів Кабінету Міністрів України про затвердження норм споживання природного газу населенням без лічильників у період з 01 жовтня 2014 року до розрахункової дати, не сплачена станом на розрахункову дату.

Відповідно до роз`яснень Міністерства Реінтеграції України, заборона, визначена статтею 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» поширюється на території, де ведуться бойові дії або тимчасово окуповані РФ, відповідно до Переліку Мінреінтеграції. Йдеться про осіб, які були змушені покинути свої домівки й евакуювалися у більш безпечні регіони. Споживачі мають надати постачальнику комунальних послуг або управителю багатоквартирного будинку документи, що підтверджують їх відсутність у будинку. Це перш за все довідка внутрішньо переміщеної особи, документ про тимчасовий прихисток в іноземній державі або документи з роботи, щодо лікування, навчання, проходження військової служби.

Аналіз викладеного свідчить про те, що дія ЗУ «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування» розповсюджується на мешканців територій, які віднесені до зони активних бойових дій. Івано-Франківська область відсутня в переліку регіонів, де ведуться активні бойові дії.

Тобто вищевказані положення Закону стосуються саме заборгованості з газопостачання та відносно тих споживачів, які мешкають на території, де ведуться активні бойові дії, а тому на виниклі між сторонами у цій справі правовідносини не поширюється.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги КП «Калуська енергетична Компанія» Калуської міської ради про стягнення з відповідачки заборгованості за послуги теплопостачання, водопостачання та водовідведення в розмірі 15 630,70 грн. підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати (а.с. 6).

На підставі викладеного, ст. ст. 7, 8, 9, 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,ст. 162 ЖК України,ст.ст.526 ЦК України, керуючись ст.ст. 76, 77 ,81, 141, 259, 263-265, 274 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Комунального підприємства "Калуська енергетична Компанія" Калуської міської ради 15630 (п`ятнадцять тисяч шістсот тридцять) гривень 70 копійок заборгованості за надані послуги та 2684,00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 04.10.2023 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ