СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/57/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.

представника скаржника Гапеки Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центральногно міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) Вергеліса Ярослава Ігоровича,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просить визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вергеліса Я.І. щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, визнати незаконним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 15.03.2023 року, що підписане старшим державним виконавцем Святошинського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вергелісом Я.І. в межах виконавчого провадження №71270172, зобов`язати старшого державного виконавця Святошинського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вергеліса Я.І. прийняти до виконання виконавчий лист № 759/17492/21, виданий 03.03.2023 року Святошинським районним судом м. Києва, зареєструвати, відкрити виконавче провадження та вчинити всі передбачені чинним законодавством дії, спрямовані на виконання відповідного виконавчого документа в інтересах стягувана.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.08.2022 року позов задоволено частково. Припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , 08.03.2005 року в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за період часу з 19.07.2021 року по 03.03.2022 року за рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року у справі № 759/7506/21, а з 04.03.2022 року продовжити виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2021 року у справі № 759/7506/21. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій сумі в розмірі 1500,00 грн., щомісячно за період часу з 19.07.2021 року по 03.03.2022 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1984,00 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 08.02.2023 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.08.2022 року залишено без змін. В подальшому, з метою примусового виконання судового рішення його представником адвокатом Гапекою Т.В. було отримано 03.03.2023 року виконавчий лист у справі №759/17492/21. 06.03.2023 року через канцелярію Святошинського ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було подано заяву про відкриття виконавчого провадження разом з оригіналом виконавчого листа.

У зв`язку з тим, що протягом тривалого часу стороною стягувача не було отримано жодного процесуального документа в порядку примусового виконання вказаного рішення суду, його представником адвокатом Гапекою Т.В. 22.05.2023 року було надіслано адвокатський запит на адресу Святошинського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо надання інформації про стан виконавчого провадження з примусового виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.08.2022 року. 30.05.2023 року адвокатом Гапекою Т.В. було отримано повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 15.03.2023 року, яке підписано старшим державним виконавцем Святошинського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Вергелісом Я.І. Зі змісту вказаного повідомлення вбачається, що підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», стало пропущення встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. З таким рішенням державного виконавця погодитися неможливо, оскільки вказане рішення суперечить не лише вимогам чинного законодавства, а унеможливлює забезпечення виконання судового рішення особою, на користь якої воно ухвалено, що нівелює принцип обов`язковості виконання судового рішення кожним громадянином та всіма органами державної влади на які покладено функції забезпечення виконання судового рішення. Зокрема, як вбачається зі змісту виконавчого листа, що був виданий 03.03.2023 року Свягошинським районним судом м. Києва, було зазначено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом всього періоду на який призначено платежі, як це передбачено чинним законодавством під час видачі виконавчих листів про стягнення аліментів. При цьому, державний виконавець не врахував, що період стягнення аліментів було визначено в резолютивній частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17.08.2022 року, а саме - з 19.07.2021 року по 03.03.2022 року. Вказані обставини не були враховані державним виконавцем під час вирішення питання про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання. Більше того, безпосередньо рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист було ухвалено судом в серпні 2022 року, тобто вже після закінчення періоду за який стягувались аліменти, а законної сили вказане рішення суду першої інстанції набрало лише 08.02.2023 року, після перегляду в апеляційному порядку.

Вказані обставини не можуть слугувати підставою вважати, що стягувачем було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки виконавчий лист не міг бути виданий судом ні до ухвалення судового рішення, ні до набрання рішенням суду законної сили. Таким чином, у випадку виявлення такої колізії жодною нормою чинного законодавства не передбачено заборону застосовувати загальні строки пред`явлення виконавчого листа до виконання. Таким чином, державний виконавець не розуміючи порядку та строку виконання ухваленого судом рішення, з метою належного виконання своїх посадових обов`язків, повинен був звернутися із заявою про роз`яснення судового рішення, однак не зробив цього та дійшов безпідставних та необгрунтованих висновків про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання нівелюючи обов`язковість виконання судового рішення, тим більше у такій категорії справ як стягнення аліментів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2023 року визначено суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 14-15).

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 22.06.2023 року прийнято до провадження скаргу (а.с. 16).

06.07.2023 року до суду від представника зацікавленої особи ОСОБА_2 - адвоката Осодчої Н.О. надійшли пояснення щодо поданої скарги, в яких просить у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі, оскільки, зазначене в даній скарзі є безпідставним та необгрунтованим, а натомість дії старшого державного виконавця Святошинського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Вергеліса Я.І. здійснені у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих повноважень.Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У виконавчому листі від 03.03.2023 року за наслідками розгляду справи № 759/17492/21 зазначено, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом всього періоду на який призначено платежі. Отже, старший державний виконавець Святошинського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Вергеліс Я.І. діяв в межах наданих йому повноважень у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

Представник скаржника Гапека Т.В. в судовому засіданні скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Старший державний виконавець Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центральногно міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) Вергеліс Я.І. у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, заяв про розгляд справи за відсутності не подав.

Заінтересова особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.

З огляду на викладене, керуючись приписами ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд ухвалив розглянути скаргу за відсутності представника органу виконавчої служби та стягувача, оскільки це не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 03.03.2023 року Святошинським районним судом м.Києва видано виконавчий лист, згідно якого 17.08.2022 року розглянуто справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про пиринення стягнення адіментів та стягнення аліментів. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій сумі в розмірі 1500,00 грн щомісячно за період часу з 19.07.2021 року по 03.03.2022 року. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом всього періоду на який призначено платежі (а.с. 10).

15.03.2023 року старшим державним виконавцем Святошинського районного ВДВС у м.Києві Центральногно міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) Вергелісом Я.І. ОСОБА_1 направлено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачеві без прийняття до виконання, оскільки пропущено встанолвений законом строк пред`явлення виконавчого документу до виконання, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 4 ЗУ "Про виконавче провадження" (а.с. 11).

Приписами ст. 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Розділом VII ЦПК України унормований судовий контроль за виконаннями рішень.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відтак, ЦПК України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю за виконанням судових рішень виключно шляхом розгляду скарг на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця та за результатами розгляду, у разі встановлення обґрунтованості скарги, постановлення ухвали, якою поновлюється порушене право заявника, шляхом визнання оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності неправомірними і зобов`язання державного виконавця або іншої посадової особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду, частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Відповідно до частин 1, 3, 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Слід відмітити, що ані норми ЦПК України, ані Закону України "Про виконавче провадження" не встановлюють граничні строки на виконання рішень. Таким чином, закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не свідчить про закінчення строку на виконання рішення, якщо останнє залишається невиконаним.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 761/21898/16-ц.

У постанові від 11.03.2021 у справі № 910/2954/17 Верховний Суд вказав, що стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Отже, старший державний виконавець Святошинського районного ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Вергеліс Я.І. діяв в межах наданих йому повноважень у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження".

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про залишення скарги без задоволення.

Оскільки у виконавчому листі №759/17492/21 визначено період часу з 19.07.2021 року по 03.03.2022 року, проте виконавчий лист видано 03.03.2023 року, зметою недопущення порушення права стягувача на отримання аліментів, які визначені судовим рішенням, суд вважає за необхідне роз`яснити стягувачу його право звернутись до суду з заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Керуючись ст. 259, 260, 450-452 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 на дії та бездіяльність старшого державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центральногно міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ) Вергеліса Ярослава Ігоровича залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 25.09.2023 року

Суддя Ю.О. Твердохліб