Справа № 211/6412/20
Провадження № 2/211/108/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 вересня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Н.О. Сарат,

за участю секретаря судового засідання С.М. Зоріної

позивача - ОСОБА_1

за участі представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання домоволодіння та земельної ділянки спільною сумісною власністю, поділ спільного сумісного майна, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_4 та просить суд встановити факт проживання його з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2003 по 2018 років, визнавши будинок АДРЕСА_1 їх спільною сумісною власністю та поділити вказане майно між ними, визнавши за кожним право власності на 1/2 частку майна. В обґрунтування вимог зазначено, що він у період з 2003 року по 2018 рік проживав з ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу по АДРЕСА_2 , проти чого вона не заперечує. В період спільного проживання виховували двох дітей: доньку відповідачки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та їх спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Між ними були притаманні подружжю відносини: вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, однак шлюб не реєстрували, бо не було потреби. У період перебування у фактичних шлюбних стосунках вони за спільні кошти вирішили придбати домоволодіння АДРЕСА_1 , оформивши договір купівлі-продажу від 18.12.2012 з його усної згоди на ім`я відповідачки. З 2002 року він працював у ПАТ «АрселорМітта Кривий Ріг», його дохід з 2004 року по 2012 рік склав 283 815,47 грн., а будинок було ними придбано за 126 790,00 грн. ОСОБА_4 протягом вказаного періоду часто змінювала місце роботи, характер її доходу був мінливий. На посадах помічника вихователя дошкільного закладу та санітарки медичного закладу вона отримувала мінімальну заробітну плату, тому основні витрати на утримання спільного господарства, у тому числі й придбання вказаного будинку, здійснювалося більшою частиною за рахунок коштів його зарплати. У 2014 році ОСОБА_4 поїхала на заробітки до Республіки Італії, тому починаючи з 2018 року їх фактичні сімейні стосунки були остаточно припинені. У 2019 році вона забрала до Італії також їх спільного сина ОСОБА_7 , який до того проживав разом з ним по АДРЕСА_2 . Тому оскільки сімейні відносини між ними припинені, а домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю, між ними не досягнуто, просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 14 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14 липня 2021 року задоволено заяви сторін про виклик свідків. Закрито підготовче провадження у справі, встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються.

Ухвалою суду від 03.03.2023 року справу прийнято до провадження судді Н.О. Сарат.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та пояснив, що вони з відповідачкою разом придбали будинок, тримали господарство, сестра надавала гроші відповідачці на склад, а не на купівлю спірного будинку, право власності зареєстрували на відповідачку так як ніхто не думав, що так станеться, разом проживали. Майно по АДРЕСА_2 , зареєстрували по 1/2 частині так як порекомендував нотаріус. Будинок придбали для себе, позивач в будинку робив електроенергію, водопровід, а ремонт робила ОСОБА_8 з своїм чоловіком, вони через півтора - два роки почали там жити. Всі кошти позивач віддавав відповідачеві, а чи давала вона їх на ремонт не знає. Позивач сплачував комунальні витрати по двом будинкам. Відповідачка виїхала 20.08.2014 року в Італію, поїхала туди працювати, сказала, що хоче заробити багато грошей. Сестра ОСОБА_9 вкладала кошти в будівництво ангару, а потім сказала повернути їй половину.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_10 вимоги позову підтримав, пояснив відповідно змісту позову, вказав, що майно набувалося та було придбано спільно.

Представник відповідача ОСОБА_3 вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву на позов представником відповідача зазначено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2017, домоволодіння з господарчими побудовами по АДРЕСА_2 , належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці за кожним сторонам по справі, однак співвласник ОСОБА_4 немає можливості користуватись своєю часткою через перешкоди, які їй вчиняє співвласник ОСОБА_1 . Дійсно, свого часу сторони проживали і вели спільне господарство, у період спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку із скрутним матеріальним становищем, за спільною згодою було прийнято рішення, що ОСОБА_4 поїде на заробітки до іншої країни, з метою заробітку коштів на утримання і навчання їх сина, оскільки вони хоч і проживали разом, бо були співвласниками домоволодіння, але спільного господарства не вели і бюджет у кожного із ним був окремим. Фактично стосунки між ними погіршились з 2010 року і не мали жодного відношення до сім`ї саме через скрутне матеріальне становище, бо на утриманні відповідачки була її донька, вона вимушена була ділити з позивачем дах над головою, бо для неї та її дітей це було єдине житло. Жоден із заявлених позивачем свідків не може підтвердити факту ведення спільного господарства та спільного бюджету, а лише підтвердять факт спільного проживання в одному домоволодінні. На час придбання ОСОБА_4 домоволодіння АДРЕСА_1 , між сторонами не було жодних фактичних шлюбних відносин, цей будинок був придбаний відповідачкою для доньки ОСОБА_11 за кошти, отримані у борг у своєї сестри ОСОБА_12 , які до цього часу віддаються сім`єю доньки, які не тільки сплачують комунальні послуги, але й здійснюють ремонтні роботи з поліпшення будинку за власний кошт. Позивач за весь цей час жодних претензій до будинку не висловлював, оскільки достеменно знав, що немає жодного відношення до нього. Посилання позивача на отримання заробітку у розмірі на дату придбання домоволодіння 58 187 гривень на рік не підтверджує того факту, що майно придбане за спільні сумісні кошти, до того ж його заробітку у сумі 4 800,00 грн. на місяць могло вистачити лише на проживання. Тому просить відмовити у задоволенні вимог повністю.

В обґрунтування відповіді на відзив позивачем зазначено, що домоволодіння АДРЕСА_2 , не є предметом спору. Твердження про припинення між ними шлюбних стосунків у 2010 році не відповідає дійсності, оскільки до 2014 року відповідачка проживала разом з ним та дітьми в Україні, спірне домоволодіння було придбано ними за спільні кошти, що свідчить про існування між ними взаємовідносин, які були притаманні «сім`ї» як у юридичному, так і фактичному понятті даного слова. Остаточно сімейні відносини між ними були припинені у 2018 році. Висновки щодо показів заявлених ним свідків зроблені представником відповідача самостійно та є її суб`єктивною думкою Доказів щодо отримання у борг від сестри відповідачкою коштів на купівлю будинку, матеріали справи не містять, нею не надано. При цьому вказані твердження відповідача спростовуються нею ж самою, оскільки у своїй позовній заяві до нього про виділ у натуру частки з майна, що є спільній сумісній власності вона вказує, що проживала без реєстрації шлюбу разом з ним у період часу з 2003 року по 2014 рік. Стосовно виявленого на території домоволодіння не узаконеного будівництва, то воно не відноситься до майна, придбаного у період шлюбу, тому відсутні законні підстави його поділу між ним та відповідачкою, жодних претензій щодо будівельних матеріалів та грошових коштів, які витрачені та придбані для здійснення реконструкції спірного домоволодіння, ним не заявляється. При цьому сума грошових коштів, які були витрачені на придбання зазначеного житлового будинку, були зібрані ним сумісно з відповідачем протягом усього їх спільного проживання, починаючи з 2003 року, а не лише за 2012 рік. Тому вважає викладені у відзиві на позов доводи надуманими та такими, що не відповідають дійсності і просить задовольнити вимоги.

Допитана у якості свідка ОСОБА_12 суду пояснив, що вона є сестрою відповідачки ОСОБА_4 , сестра прийшла до неї 10.12.2012 року і попросила грошей на придбання будинку по АДРЕСА_3 працювала на трьох роботах, а позивачеві було мало грошей. Будинок придбали вони для доньки ОСОБА_9 , так як позивач її не любив. По АДРЕСА_2 , у сестри 1/2 права власності на будинок, але доступу до нього немає. На ангар були кошти з продажу мамериної хати, ангар з сестрою порівну, а на будинок кошти давала свідок, розписка писалася в 2012 році. Свідок часто їздить до сестри в гості.

Допитана у якості свідка ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є донькою ОСОБА_9 та позивач її вітчим. Вони проживали в АДРЕСА_2 . З 2010 року мама спала окремо та позивач окремо харчувався. По АДРЕСА_1 мама придбала будинок для свідка, тобто доньки, мама запитала що я хочу квартиру чи будинок, свідок сказала будинок. ОСОБА_14 нічим не допомагав грошима, в борг мама брала у сестри. ОСОБА_14 сказав мамі, що це твоя донька роби, що хочеш. Брат свідка зараз за кордоном, 2 роки тому ОСОБА_14 вигнав свого сина. Брат плакав, що батько його образив. З 2013 року свідок проживає в будинку по АДРЕСА_1 , вони там робили ремонт. Електроенергія та вода там вже були, будинок був придбаний для проживання. Вони добудували кухню, будинок та гараж перекрили. ОСОБА_14 в цьому участі не приймав. Свідок сама сплачувала за комунальні послуги. Мама їздила в село у 2012 році до своєї сестри за грошима, про що писала розписку. З 2010 року у мами не було стосунків з позивачем, він піднімав руку на маму. Брат проживав із ОСОБА_15 , мама висилала кошти, продукти.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_16 суду пояснив, що він є двоюрідним братом позивача ОСОБА_1 .. ОСОБА_17 він знав з 1999 року, як вони з позивачем зійшлися. Вони купили в селі хату, тримали господарство, корови, свині, городи. Потім все продали та придбали будинок по АДРЕСА_2 , робили там ремонт. По АДРЕСА_1 , десь з 2013 по 2014 рік купили будинок, вони часто спілкувалися, за фінанси свідок нічого не знає. У 2010, 2011,2012 роках свідок не помічав між сторонами ОСОБА_15 та ОСОБА_18 сварок, їх завжди вони приймали в гості як сім`я, дружелюбно. Чому ОСОБА_19 поїхала за кордон свідок не знає, кинула неповнолітнього сина йому було десь років 11, син проживав з батьком. ОСОБА_20 часто жалівся свідкові, що не встигає за сином, так як сам працює. У відповідачки є донька ОСОБА_8 , позивач її ніколи не ображав, допомогав, по вул. Донецькій вони були неодноразово. У свідка вони були в гостях, у сестри у 2010, 2011, 2012 роках. Син зараз з мамою в Італії. ОСОБА_8 живе з дітками та чоловіком в будинку по АДРЕСА_1 десь з 2014 року, як купили так і переїхали. ОСОБА_20 розповідав, що там були проблеми з водопроводом. Свідок думав, що це будинок для ОСОБА_8 , так як в неї нова сім`я.

Вислухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Як встановлено судом, 18 грудня 2012 року між ОСОБА_21 як продавцем, та ОСОБА_22 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_22 придбано житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: один житловий будинок, шлаколиті, загальною площею 47,0 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., позначений на плані літерою «А», та господарські будівлі і споруди: літня кухня, шлаколиті, позначена на плані літерою «Б», водо колонка, позначена на плані «І», огорожа, позначена на плані «1», хвіртка, позначена на плані «2», огорожа,позначена на плані «З», із земельною ділянкою площею 0,0588 га, кадастровий номер :03:623:0002, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 55-58 копія договору, витягів).

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи,які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі

№ 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Частиною другою статті 21 СК України встановлено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 757/23617/15-ц (провадження № 61-649 св 22) зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене узгоджуються також із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд указав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Так, в обґрунтування вимог позивач посилається на спільне проживання по АДРЕСА_2 з відповідачкою та дітьми, та ведення спільного господарства і спільного бюджету, що підтверджується також покази свідка ОСОБА_16 з 2003 по 2014 роки.

Відповідачка наголошує на тому, що з 2010 року вони лише проживали під одним дахом, однак спільний бюджет не мали та спільного господарства не вели, що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_13 . Крім того, вказане домоволодіння придбала за кошти, надані у борг її сестрою, про що надано копію розписки, та підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_12 .

При цьому матеріалами справи та поясненнями свідків підтверджується той факт , що сторони припинили проживати разом з 2014 року, так як відповідачка виїхала до Італії. Доказів, що сторони з 2010 чи з 2012 року по 2014 рік не вели спільного господарства та не жили сім`єю у суду немає.

Покази свідка підтверджують, що в 2010, 2011, 2012 роках сторони жили разом та розладів між ними не помічалося.

Разом з тим, що спірний будинок, був придбаний лише за позичені кошти сестри відповідачки, та що відповідачка сама повертала ці кошти, доказів суду не надано, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме, суд вважає можливим вставновити факт спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 2003 по 2014 рік, так як саме в 2014 році відповідач виїхала до Італії та не проживала з позивачем, що підтверджується матеріалами справи, поясненнями свідків та не заперечується сторонами.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки спірний будинок був придбаний 18.12.2012 року коли сторони спільно проживання однією сім`єю як жінка та чоловік без шлюбу, відповідно майно є спільною сумісною власністю сторін, а тому підлягає поділу, факт, що будинок був придбаний лише виключно за кошти відповідачки не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи, отже можливо визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частку домоволодіння.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судового збору на загальну суму 2522,40 грн. (три вимоги по 840,80 грн).

Оскільки позов задоволено частково, то пропорційно задоволеної частини позову, а саме судовий збір у розмірі 2102,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, представником відповідача заявлено клопотання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Оскільки позов задоволено частково, враховуючи складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціну позову, суд вважає співмірною суму витрат на правову допомогу відповідача 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212-218, 256 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ) у період з 2003 по 2014 рік.

Визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: один житловий будинок, шлаколиті, загальною площею 47,0 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., позначений на плані літерою «А», та господарські будівлі і споруди: літня кухня, шлаколиті, позначена на плані літерою «Б», водо колонка, позначена на плані «І», огорожа, позначена на плані «1», хвіртка, позначена на плані «2», огорожа,позначена на плані «З», із земельною ділянкою площею 0,0588 га, кадастровий номер :03:623:0002, яка призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частку домоволодіння.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 09.10.2023 року.

Суддя: Н. О. Сарат