ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/9722/20 Номер провадження 22-ц/814/3642/23Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

За участю секретаря Владімірова Р.В.,

розглянула в судовому засіданні в м. Полтаві, в спрощеному порядку, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Єрьоміної Ольги Юріївни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2023 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2020 року АТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з заборгованість за кредитним договором №Ф1884/09-06 від 18.09.2006 в розмірі 19304,70 доларів США, яка складається з 6299,94 дол. США неповернутої суми кредиту, 12763,07 дол. США прострочених відсотків, 241,69 дол. США пені та 30 грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту.

Вимоги обґрунтовані тим, що 18.09.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав 20000 дол. США строком до 01.09.2026 для купівлі нерухомості.

В зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору виникла заборгованість, про що останнього було повідомлено вимогою від 31.03.2020. Вказана вимога залишилась без належного реагування, що стало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості , загальний розмір якої станом на 24.09.2020 становив 19304,70 дол. США.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за заборгованість за кредитним договором №Ф1884/09-06 від 18.09.2006 в розмірі 19304,70 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» 30 грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір в розмірі 8198,20 грн.

Задоволення позову вмотивовано встановленим судом користуванням позичальником кредитними коштами та неналежним виконання ним умов договору, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої був доведений позивачем належними доказами.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Єрьоміна О.Ю., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Зокрема вказує, що надані банком розрахунки заборгованості не є належними, оскільки останні фактично судом не перевірялись, а надані їх стороною заперечення безпідставно не були взяті до уваги, що призвело до помилкового вирішення спору.

Також вказує на пропуск строку позовної давності в частині стягнення прострочених відсотків за період з 01.02.2011 по 01.12.2017, про що було заявлено в суді першої інстанції, про те судом не було застосовано наслідки сплину позовної давності як самостійної підстави для відмови в позові.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши представника відповідача, приходить до висновку про часткове задоволення останньої.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 18.09.2006 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Ф1884/09-06(А010139), згідно умов якого банк зобов`язувався надати позичальникові грошові кошти для придбання нерухомості, у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язувався повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до п. 2.1 договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000 доларів США на строк до 01 вересня 2026 року.

В зв`язку з неналежним виконанням умов договору, банк направив 07.04.2020 ОСОБА_1 вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, яка була залишена без належного реагування позичальником.

Позивач наполягав на тому, що згідно до їх розрахунків станом на 24.09.2020 має місце заборгованість в розмірі 19304,70 доларів США, яка складається з 6299,94 дол. США неповернутої суми кредиту, 12763,07 дол. США прострочених відсотків, 241,69 дол. США пені та 30 грн. простроченої суми комісії за адміністрування кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд встановив неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості та на підставі наданих банком розрахунків, які визнав належними доказами, що не були спростовані відповідачем, стягнув зазначений позивачем розмір заборгованості.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з вказаним висновком суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1ст. 611ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Погоджуючись з висновком суду щодо доведення позивачем факту неналежного виконання позичальником умов договору, що призвело до виникнення простроченої заборгованості та наявності підстав для стягнення неповернутої суми кредиту, пені (в межах річного строку) та простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, колегія суддів не може погодитися з рішенням в частині стягнення прострочених відсотків в сумі 12763,07 доларів США за період з березня 2011 року по 24.09.2020.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції, представником позичальника було заявлено клопотання про застосування до вимоги про стягнення прострочених відсотків наслідків сплину позовної давності

В обґрунтування свого клопотання сторона відповідача посилалась на те, що останній платіж по сплаті відсотків ОСОБА_1 було здійснено в лютому 2011 року, а отже вимоги банку щодо стягнення відсотків в період з 01.02.2011 по 01.12.2017 заявлені з порушенням строків позовної давності, а тому задоволенню не підлягають.

Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання суд дійшов висновку, що останній раз ОСОБА_1 користувався кредитними коштами 27.08.2020, а з позовом банк звернувся до суду 09.12.2020, тобто в межах строків позовної давності, що виключає застосування положень ч.4 ст. 267 ЦК України.

Разом з тим суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

За змістом п. 41.1 кредитного договору повернення суми кредиту здійснюється щомісячними рівними частинами по 84 долари США не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Пунктом 3.4. кредитного договору передбачено сплату позичальником процентів щомісяця, але не пізніше останнього робочого дня місяця.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з наданих банком розрахунку заборгованості та руху коштів по рахунку ОСОБА_1 , останній у відповідності до п. п. 41.1 кредитного договору здійснював повернення суми кредиту до травня 2020 року, тоді як сплату відсотків, визначену положеннями п. 3.4 кредитного договору він припинив в лютому 2011 року.

Таким чином, прострочення щомісячного платежу, визначеного п.3.4. вже мало місце в березні 2011 року, тому саме з березня 2011 р. у банку виникло право на звернення до суду за захистом своїх інтересів шляхом пред`являння вимоги про стягнення прострочених відсотків. Натомість банк звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості по кредиту в частині прострочених відсотків лише в грудні 2020 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності.

Заперечуючи пропуск позовної давності, банк посилався на те, що ОСОБА_1 здійснював часткову сплату заборгованості, що свідчить про визнання ним боргу.

Разом з тим, жоден наданий суду платіжний документ про рух коштів н порахунку позичальника ОСОБА_1 після березня 2011 року не містить інформацію про те, що внесені ним кошти відносились до сплати відсотків та зараховувались банком на погашення відсотки .

Вказані платіжні документи фактично містить інформацію лише про «сплату заборгованості по кредиту», «повернення Кл. кр. сд», що вбачається з графи «призначення платежу», на відміну від платіжних документів в період до лютого 2011 року де в графі «призначення платежу» було чітко зазначено «оплата відсотків по траншу».

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що банком під час розгляду справи не було доведено тих обставин, що внесені ОСОБА_1 з березня 2011 року платежі були саме сплатою відсотків, тобто виконання ним вимог п. 3.4 кредитного договору, як на тому наполягає позивач, стверджуючи про переривання строку позовної давності з підстав виконання боржником свого зобов`язання.

Так, позичальником не заперечується внесення коштів на рахунок банку до травня 2020 року, які йшли на погашення кредиту, проте жодних платежів на сплату відсотків ним здійснено не було.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги щодо помилкового незастосування судом першої інстанції строку позовної давності заслуговують на увагу.

З додаткових пояснень АТ «Кредобанк» вбачається, що загальний розмір заборгованості по відсоткам складає 12763,07 долари США, з яких 10451,54 долари США нараховані за період з 01.02.2011 по 01.12.2017, а 2311,53 долари США нараховані за період з 01.12.2017 по 01.05.2020.

На вказані обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для застосування вимог ч.4 ст. 267 ЦК України в частині прострочених відсотків.

Враховуючи викладене рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення розміру заборгованості по відсотків за період з 01.02.2011 по 01.12.2017, розмір яких складає 10451,54 долари США.

Таким чином, у зв`язку із застосування наслідків сплину строку позовної давності до вимог про стягнення відсотків, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду, шляхом зменшення стягнутої загальної суми з 19219,70 доларів США до 8853,16 доларів США (19219, 70 - 10451,54 доларів США як відсотків за період з 01.02.2011 по 01.12.2017).

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення місцевого суду, шляхом зменшення стягнутої суми), в порядку ст. 141 ЦПК України, підлягає зменшенню також стягнутий судом першої інстанції судовий збір з 8198,20 грн. до 3736,74 грн., зважаючи на задоволення позовних вимог на 45,6 % (з заявлених 19219,70 доларів США задоволено 8853,16 доларів США).

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п. 3, 4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Єрьоміної Ольги Юріївни задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2023 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості з 19219,70 доларів США до 8853,16 доларів США, яка складається з 6299,94 доларів США - неповернутої суми кредиту, 2311,53 доларів США - прострочених відсотків та 241,69 доларів США пені.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2023 року змінити в частині стягнення судового збору, зменшивши стягнутий з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» судовий збір з 8198,20 грн. до 3736,74 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2023 року.

Судді: О. І. Обідіна С.Б. Бутенко О.В. Прядкіна