441/23/23 2/441/216/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2023 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого Перетятько О.В.,

за участю секретаря Сороки М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городок за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Львівської області про визнання права власності на житловий будинок, як на майно колгоспного двору, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Городоцької міської ради Львівської області про визнання права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , як на майно колгоспного двору, покликаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_1 . При оформленні спадщини після смерті спадкодавця було встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 мав статус колгоспного двору, він є останнім членом даного колгоспного двору, до 15.04.1991 не втратив право на частку в його майні, оскільки більше як три роки до цієї дати проживав у даному господарстві та був там зареєстрований, брав участь своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. На даний час у нього є необхідність у визнанні права власності на вищеозначений житловий будинок, тому змушений звернутись із вказаним позовом до суду.

Представник позивача та позивач в судове засідання не з`явились, від представника надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують у повному обсязі та просять його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 06.02.2023 подав письмові пояснення у справі, в яких при вирішення спору покладається на рішення суду, просить про розгляд справи у його відсутності.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 05.07.1989 видно, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2 (а.с.12).

Згідно із копій погосподарських книг Керницької сільської ради за 1986-1995 роки та даних технічного паспорта на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 виготовленого 15.04.2022 на ім`я ОСОБА_1 , в с. Мавковичі рахується господарство, особовий рахунок № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , який належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_2 , будинок 1967 року забудови (а.с.29-30).

У відповідності до ч.2 ст.9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності 01.07.1990, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки.

Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Законі УРСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990.

Як роз`яснив Пленум ВСУ в п. 6 постанови від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (з наступними змінами) положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до ст.123 ЦК УРСР. Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Як видно із копій погосподарських книг Керницької сільської ради за 1986-1995 роки, довідок Городоцької міської ради Львівської області № 1296 від 22.11.2021 і №78-298/0/2-22 від 08.02.2022 та акту Городоцької міської ради № 43 від 03.10.2023, на 15.04.1991 членами колгоспного двору по АДРЕСА_1 були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що ОСОБА_4 , хоч і була на 15.04.1991 зареєстрована за зазначеною адресою, проте втратила право на частку в майні колгоспного двору, оскільки за три роки до цієї дати не проживала у даному господарстві, не брала участь своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору, проживала в Росії, повернулась на нетривалий час, народила сина та переїхала назад у Росію, де проживає дотепер (а.с.8, 9, 29-30, 67-68).

Як видно із копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Таким чином, ОСОБА_1 є останнім членом колгоспного двору і не втратив частку в майні цього двору.

Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, що позивач є останнім членом колгоспного двору і не втратив частку в майні цього двору, а тому слід визнати за ним право власності на вищеозначений житловий будинок, як на майно колгоспного двору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 328, 392 ЦК України, ст.10, 140, 200, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , як на майно колгоспного двору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Головуючий суддя Перетятько О.В.