Справа № 643/4822/17
Провадження № 2/643/2073/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Костенюк А.В.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , Перша Харківська державна нотаріальна контора, в особі державного нотаріуса Цуканової О. В., про визначення частки у праві спільної власності, визнання права власності в порядку спадкування, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Перша Харківська державна нотаріальна контора, в особі державного нотаріуса Цуканової О. В., про перерозподіл часток та визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить: визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 , складає 1/2 частку; визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті його матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті його матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на 1/4 частку житлового будинку літ. «Ж-2», загальною площею 208,9 кв.м, житловою площею 119,4 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 . Позивач та відповідач є дітьми померлої, які відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги за законом. Інших спадкоємців у ОСОБА_6 немає. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частка кв. АДРЕСА_1 , яка належить померлій на праві спільної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.01.1997, співвласником якої є ОСОБА_4 , та 1/2 частку житлового будинку, розташованого на земельній ділянці розміром 1056 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 , з надвірними будівлями та спорудами, що належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.12.1988, виданого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-2554, зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 13.12.1998 за реєстровим № 281/2. Співвласником житлового будинку є ОСОБА_5 , третя особа за позовом. Згідно заповіту, посвідченого 09.08.2013 Першою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 5-1516, ОСОБА_6 відповідно до ст. 1233 ЦК України, зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті та заповіла своїм дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , у рівних частках кожному, весь належний їй будинок з надвірними будівлями та спорудами розташований по АДРЕСА_2 .

Позивач та відповідач звернулись у встановленому порядку та у встановлений законом шестимісячний строк до Першої Харківської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. 05.08.2015 Постановою Першої Харківської державної нотаріальної контори позивачу та відповідачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку вищезазначеного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, оскільки житловий будинок самочинно побудовано (переплановано/реконструйовано). Відповідно до цієї ж постанови Першої Харківської державної нотаріальної контори, позивачу та відповідачу також відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 з тих підстав, що частки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у праві спільної власності за договором купівлі-продажу квартири від 24.01.1997 не визначені.

Щодо права позивача на спадкування 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , позивач зазначає, що право власності на 1/2 частку житлового будинку літ. А-1, жилою площею 11,3 кв.м., розташованого на земельній ділянці розміром 1056 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 , з надвірними будівлями та спорудами належить спадкодавиці на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.12.1988, виданого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 4-2554, зареєстрованого в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 13.12.1998 за реєстровим № 281/2. Співвласником житлового будинку є ОСОБА_5 . Вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами розташований на обміряній земельній ділянці наданої для будівництва та обслуговування даного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами відповідно до квартальної зйомки від 15.02.1958, затвердженої рішенням В.Данилівської селищної ради №5 від 22.03.1958 року, площа земельної ділянки 1056 кв.м.

За час життя ОСОБА_6 , з метою поліпшення житлових умов, старий житловий будинок літ. А-1 житловою площею 11,3 кв.м. було знесено та замість нього побудовано новий житловий будинок літ. Ж-2 загальною площею 208,9 кв.м., житловою площею 119,4 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, про що свідчить довідка КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації від 31 липня 2015 року за № 1800807/1. Однак, зареєструвати у встановленому порядку право власності на нього ОСОБА_6 не встигла, оскільки померла. При цьому, ще у 2011 році на замовлення ОСОБА_6 було надано технічний висновок щодо стану будівельних конструкцій та можливості подальшої експлуатації житлового будинку АДРЕСА_2 .

Оскільки, право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого на обміряній земельній ділянці, відведеній для будівництва та обслуговування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, виникло та було зареєстровано за померлою ОСОБА_6 ще у 1988 році у встановленому законом порядку, то такі права ОСОБА_6 на 1/2 частку вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами входять до складу спадщини, у зв`язку з цим, право на їх спадкування мають особи визначені в заповіті, а саме позивач та відповідач, в рівних частках. За викладеного позивач зазначає, що має право на спадкування 1/2 частки в 1/2 частці (тобто на 1/4 частку всього житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами) житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 , що належали спадкодавиці на час відкриття спадщини.

Крім того, позивач вказує, що оскільки право власності на кв. АДРЕСА_3 було набуто спадкодавицею спільно з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 24.01.1997, яким не були визначені частки кожного зі співвласників, то їх частки у праві спільної власності на вказану квартиру є рівними, та складають по 1/2 частці, а тому частка померлої матері складає 1/2 частку та підлягає спадкуванню на загальних підставах, встановлених законом між спадкоємцями у рівних частках, а саме: по 1/2 частці в 1/2 частці (тобто по 1/4 частці всієї квартири за кожним).

В свою чергу ОСОБА_4 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить: визначити, що частка померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_4 складає 1/10 частку; визначити, що частка ОСОБА_4 у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_4 , складає 9/10 часток; визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_6 , а саме на 1/20 частки квартири АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позову позивач за зустрічним позовом посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 . Відповідно ст. 1261 ЦК України він є спадкоємцем першої черги за законом. Іншим спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 є його брат ОСОБА_1 . Після смерті матері відкрилася спадщина і ОСОБА_4 звернувся у встановлений законом строк до державного нотаріуса Першої Харківської Державної нотаріальної контори Цуканової О.В. із заявою про прийняття спадщини. Постановою від 05.08.2015 йому та відповідачу за зустрічним позовом, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину кв. АДРЕСА_3 , оскільки частка померлої учасниці спільної власності на квартиру не визначна. По договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 від 24.01.1997 покупцями квартири є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Так, п. 4 Договору встановлено, що вартість квартири становить 7347 грн.; п. 5 Договору встановлено, що квартиру продано за 7347 грн.

В договорі не визначено частки кожного з покупців, але 9/10 від грошових коштів по договору купівлі продажу, а саме 6613 грн. було ОСОБА_4 , а 1/10 тобто 734 грн. було ОСОБА_6 , оскільки на момент покупки мати, батько та брат не працювали і грошових коштів в них не було, проте ОСОБА_4 , навпаки на той час працював на півночі (Ямало - Ненецький автономний округ, Тюменська область, місто Салехард) мастером будівельних та монтажних робіт, праця була важкою, але добре оплачуваною. Частину грошей він направляв сім`ї (матері батьку та брату) на підтримку, а іншу складав і зміг купити собі квартиру, а саме кв. АДРЕСА_3 .

Таким чином частка померлої у праві спільної сумісної власності на квартиру становить 1/10 частки і підлягає спадкуванню на загальних підставах, між спадкоємцями, тобто між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у рівних частках по 1/20 частині кв. АДРЕСА_3 .

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 червня 2023 року, справу передано на розгляд судді Поліщук Т.В.

Ухвалою суду від 20.06.2023 прийнято цивільну справу до провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

31.08.2023 ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 за первісним позовом позовні вимоги підтримали та прохали позов задовольнити повністю з підстав викладених у позовній заяві. У задоволені зустрічних позовних вимог відмовити.

Представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7 прохала задовольнити зустрічний позов, посилаючись на доводи викладені в ньому. Наполягала на перерозподілі часток спадкового майна, а саме квартири АДРЕСА_3 . Щодо первісного позову зазначила, що з викладеними обставинами у позовній заяві не згодна в повному обсязі, вважала таким, що задоволенню не підлягає.

Завідувач Першої Харківської державної нотаріальної контори Цуканова О. В. подала до суду заяву в якій прохала розглядати справу буз участі представника нотаріальної контори, зазначивши, що покладаються на висновки суду (а.с. 86 т. 4)

Інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином і вчасно.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст .4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, права і свободи є невідчужуваними та непорушними.

Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону від 02.12.1988 після ОСОБА_8 , успадкували в рівних частках кожна, жилий будинок літ. «А-І» дерев`яний обкладений цеглою, жилою площею 11,3 кв. метрів, розташований на земельній ділянці, розміром 1056 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 , з надвірними будівлями: сараї літ. «Б, Е», літньої кухні літ. «В», льох літ. «Г», вбиральні літ «Д», огорожі № 1-7, колонки № 5, тамбур літ «в», крильцо літ «вІ» (а.с.24 т.1).

Відповідно до договору купівлі продажу квартири, 24.01.1997 ОСОБА_4 та ОСОБА_9 купили квартиру АДРЕСА_3 (а.с.23 т. 1).

З свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харкові померла ОСОБА_6 , про що 19.12.2014 складено відповідний актовий запис № 18134 (а.с. 13 т. 1).

За життя ОСОБА_6 09.08.2013 склала заповіт, яким на випадок своєї смерті весь належний їй житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 заповіла в рівних частках кожному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 18 т. 1).

Із заявами до нотаріальної контори звернулися сини померлої ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.08.2015 за вих. № 4077/02-31 відмовлено ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_5 , оскільки згідно довідки Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 31.07.2015 за № 1800807/1 житловий будинок є самочинним. Також відмовлено у видачі свідоцтва на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3 , оскільки відповідно до договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Білоус О.М. 24.01.1997 і зареєстрованого у реєстрі за № 948, та зареєстрували це право спільної сумісної власності на квартиру у Державному комунальному підприємстві Харківського міського бюро технічної інвентаризації 27.01.1997 за реєстровим № П-5-20903, частка квартири належить спадкодавцеві ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності разом з ОСОБА_4 (а.с.08-09 т. 1).

Відповідно до справи № 1059 щодо житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд в 2007 році під літерою «ж» почато будівництво (а.с.202 т. 2).

Житловий будинок літ. А-1 житловою площею 11,3 кв.м. було знесено та замість нього побудовано новий житловий будинок літ. Ж-2 загальною площею 208,9 кв.м., житловою площею 119,4 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, що убачається з довідки виданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 31 липня 2015 року за № 1800807/1, в тому числі з прибудовою під літерою «Ж» (а.с.15 т.1).

У 2011 році на замовлення ОСОБА_6 було надано технічний висновок щодо стану будівельних конструкцій та можливості подальшої експлуатації житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с. 25-47 т. 1).

В судовому засіданні сторони позивач за первісним позовом ОСОБА_1 підтвердив, що право власності на будинок ОСОБА_6 за життя не зареєструвала.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст.357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира квартиру АДРЕСА_3 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають із ст. 370 ЦК України, де передбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування, а тому позовна вимога щодо визначення за ОСОБА_6 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на кв. АДРЕСА_3 , підлягає задоволенню.

Крім того, аналізуючи викладене, виходячи з фактичних обставин справи та норм законодавства, що регулюють виниклі правовідносини, враховуючи, що частка ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру за цим рішенням визначена в розмірі 1/2 частки і відповідно право власності не могло бути зареєстроване за ОСОБА_1 , суд доходить висновку про задоволення позову в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_3 , оскільки в даному випадку спадкоємець позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину у іншій спосіб, а від так відповідно до ст.16 ЦК України цивільне право останньої підлягає захисту в судовому порядку.

Щодо позовної вимоги за первісним позовом про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на 1/4 частку житлового будинку літ. «Ж-2», загальною площею 208,9 кв.м, житловою площею 119,4 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_2 суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що слугують умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Наявність хоча б однієї з трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього(ч. 2ст. 376 ЦК).

Виходячи зі змісту статей 331,375,376,380 ЦК України, правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини п`ятої статті 376 ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними.

З огляду на вказане, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Не набувають такого права і спадкоємці цих осіб.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Для того щоб самочинне будівництво стало об`єктом права власності, спадкоємець повинен вчинити дії, необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Якщо ж об`єкт будівництва спадкодавець не завершив, або об`єкт не було прийнято в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, але, найголовніше, будівництво об`єкта нерухомого майна здійснювалося згідно із законом, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві, як забудовнику, права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право зареєструвати право власності на своє ім`я.

Таким чином, у випадках, коли будівництво об`єктів було здійснено самочинно (тобто без отримання необхідних дозвільних документів), права спадкодавця на такі об`єкти (які ще не стали нерухомим майном) не входять до спадкової маси та не переходять до спадкоємці.

Вищенаведена позиція узгоджується з позицією викладеній у Постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 127/5819/20.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, спірне будівництво велося ОСОБА_6 та з матеріалів справи вбачається, що дозвільна та проєктна документація відсутня, а отже, будівництво є самочинним, про зазначені обставини свідчить лист КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 21.06.2008 за вих № 3418 (а.с.247 т. 2).

Крім того, враховуючи заявлену в цій справі вимогу позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частку будинку, будуть порушені права іншого співвласника будинку ОСОБА_5 , яка не зверталась із зустрічними позовними вимогами, а також відсутня її позиція про участь в будівництві спірного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . В матеріалах справи відсутні належні докази щодо участі кожного із співвласника щодо розміру витрачених коштів в ході спірного будівництва житлового будинку.

За викладених обставин, суд не має правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Перша Харківська державна нотаріальна контора, в особі державного нотаріуса Цуканової О. В., про перерозподіл часток та визнання права власності на спадкове майно суд зазначає таке.

Позивач за зустрічним позовом на підтвердження обґрунтування зустрічних позовних вимог надав договір на участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території від 08.02.2002 відповідно до якого ОСОБА_4 , як власник будинку забезпечує обслуговування та ремонт жилого будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.120 т.1).

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_4 надав суду на підтвердження обставин викладених у зустрічній позовній заяві копії документів, а саме: копію трудової книжки ОСОБА_4 (а.с.125 т. 1), копію підтвердження на право трудової діяльності від 20.06.1995 (а.с. 126 т. 1); копію страхового медичного полісу обов`язкового страхування громадян серії У-ФР № 261315, (а.с. 127 т. 1).

В ході судового розгляду представник ОСОБА_4 адвокат Єна Л.А. зазначила, що підтвердити цю інформацію, а саме надати оригінали вищезазначених документів вона в змозі у зв`язку з їх відсуктністю.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Перерозподіл спадщини це повторний розподіл спадщини між спадкоємцями у тому випадку, коли після первісного її розподілу в натурі спадщина була прийнята іншими спадкоємцями. Здійснення первісного розподілу пов`язане із видачею спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину

Частиною 1 ст. 1280 ЦК закріплено два способи перерозподілу спадщини:

1) передання частини спадкового майна в натурі;

2) сплата грошової компенсації.

Під перерозподілом мається на увазі спадщина, яка вже поділена між спадкоємцями в натурі, тобто спадкові відносини припинилися. Подібне положення містить правова позиція Верховного Суду в постанові від 20 жовтня 2020 року у справі №748/72/20-ц. Тому специфіка такої конструкції, як перерозподіл спадщини, полягає в тому, що вона викликає ефект «повернення» до правовідносин спадкування, які вже припинилися.

Норми спадкового права не визначають форм реалізації спадкоємцями права на участь у перерозподілі спадщини. Разом з тим, перерозподіл може здійснюватись у добровільному порядку, тобто за взаємною згодою спадкоємців шляхом звернення до нотаріуса за внесенням змін до свідоцтва про право на спадщину (ч. 1 ст. 1300 ЦК України) або у судовому порядку, тобто шляхом звернення до суду з вимогою про перерозподіл спадщини (ч. 2 ст. 1300 ЦК України). Перерозподіл спадщини судом здійснюється у тому випадку, коли між спадкоємцями відсутня взаємна згода щодо внесення змін до свідоцтва про право на спадщину або ж нотаріус відмовляє у внесенні змін до свідоцтва, та в інших випадках наявності спору між спадкоємцями, зокрема щодо розміру частки "нового" спадкоємця.

Таким чином, позивач, звернувшись до суду з позовом про перерозподіл часток та визнання на них права власності не врахував положення ст. 1280 ЦК України, невірно обрав спосіб захисту порушеного права, тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Разом з тим, враховуючи, що за цим рішенням визнано частку ОСОБА_6 в праві спільної сумісної власності спірну квартиру в розмірі 1/2 частки, та за позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 визнано право власності на 1/4 частку зазначеної квартири в порядку спадкування за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 , здійснити перерозподіл часток неможливо, оскільки вони є взаємопов`язаними та похідними від вимог за зустрічним позовом.

Крім того, в ході розгляду справи позивачем за зустріним позовом ОСОБА_4 не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин викладених у позовній заяві, не підтверджено доданими до неї документами, та його представник в судовому засіданні не довели суду, що ОСОБА_4 сплатив при купівлі спірної квартири 6613 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що зустрічний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача, а тому судові витрати за зустрічним позовом покладаються на ОСОБА_4 .

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , Перша Харківська державна нотаріальна контора, в особі державного нотаріуса Цуканової О. В., про визначення частки у праві спільної власності, визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визначити частку ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , в розмірі 1/2 частки.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_7 , право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Перша Харківська державна нотаріальна контора, в особі державного нотаріуса Цуканової О. В., про перерозподіл часток та визнання права власності на спадкове майно відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 05.10.2023.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_7 .

Позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 .

Третя особа: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_8 .

Третя особа: Перша Харківська державна нотаріальна контора, адреса: м. Харків, майдан Р.Люксембург, 4.

Суддя Т. В. Поліщук