Справа № 274/2510/23 Провадження № 2/0274/902/23 ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
07.09.2023 м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. за участю секретаря судового засідання Василюк А.О.,
розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та три відсотки річних за весь період виконання рішення суду,
І. Короткий зміст позовних вимог
Позов обґрунтовано тим, що 21.06.2012 між позивачем та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди транспортного засобу.
Оскільки, відповідачем було порушено зобов`язання по договору щодо сплати орендної плати позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.01.2014, справа № 274/2283/13-ц позов задоволено частково. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13.03.2014 рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.01.2014 змінено, збільшено розмір стягнутої з ОСОБА_2 орендної плати за користування транспортним засобом на користь ОСОБА_1 з 24166,67 грн до 52350,19 грн; судових витрат з 249,78 грн. до 662.01 грн. Вказані рішення набрали законної сили, Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області 14.04.2014 видав виконавчий лист по справі № 274/2283/13-ц, проте, відповідачем не було вжито жодних заходів для проведення розрахунків із позивачем згідно вказаного договору та рішення суду.

Виконавчий лист було пред`явлено позивачем до виконання, станом на травень 2018 року відповідач не виконав свої зобов`язання згідно договору, а також рішення суду по справі № 274/2283/13-ц.

У зв`язку з невиконанням рішення Бердичівського міськрайонного суду від 17.01.2014 по справі № 274/2283/13-ц та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 13.03.2014 справа № 274/2283/13-ц ОСОБА_1 в травні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.06.2020 справа № 274/2216/18 в задоволені позову відмовлено за безпідставністю. Постановою Житомирського апеляційного суду від 12.10.2020 рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.06.2020 скасовано, стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за невиконання рішення суду в розмірі 51141,22 грн. та 3 % річних за невиконання рішення суду в розмірі 6612,94 грн.

18.11.2020 Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області видав виконавчий лист справа № 274/2216/18, який був пред`явлений позивачем до виконання.

На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язань, заборгованість не погашає, добровільно рішення судів (справа № 274/2283/13-ц та № 274/2216/18) не виконує, що є порушенням законних прав позивача, в зв`язку з чим виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом.

У зв`язку зі збільшенням періоду прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань, невиконання відповідачем рішень суду, які набрали законної сили на день подання даного позову у позивача виникло право стягнення з ОСОБА_2 інфляційних втрат та 3% річних за весь період прострочення виконання рішень суду у судовому порядку, а саме: за період з 26.04.2018 по 14.04.2023.

ІІ. Процедура та позиції сторін

Ухвалою суду від 07.06.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники провадження в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на його задоволенні, щодо прийняття судом заочного рішення не заперечує.

Від відпоідача заяв по суті справи до суду не надійшло, відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, у судові засідання не з`являвся, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного від 04.07.2018у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 19.06.2019 по справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц зазначила, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду

Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.01.2014 справа №274/2283/13-ц, стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором оренди транспортного засобу від 21.06.2012 у розмірі 24166,67 грн.; 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 483,41 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13.03.2014 змінено рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.01.2014, яким збільшено розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 орендної плати до 52350,19грн. (за період з 21 червня 2010 року по квітень 2013 року) та до 662,01 грн. розмір судових витрат, в частині стягнення 3% річних в розмірі 483 грн. 41 коп.

На підставі зазначеного рішення 14.04.2014 видано виконавчі листи, які звернуто до виконання.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції від 08.05.2014 відкрито виконавче провадження ВП №43249274 по виконанню виконавчого листа №274/2283/13-ц, виданого 14.04.2014.

Постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 26.05.2016 повернуто виконавчий документ стягувачу.

Постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 14.06.2019 відкрито виконавче провадження ВП №59348414 по виконанню виконавчого листа №274/2283/13-ц, виданого 14.04.2014.

В подальшому, як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього на його користь заборгованість за договором оренди транспортного засобу від 21.06.2012 року за період з 13.03.2014 року по 25.04.2018 року в розмірі 247000,00 ( двісті сорок сім тисяч гривень); інфляційні витрати за весь час прострочення в розмірі 104804,40 грн. (сто чотири тисячі вісімсот чотири гривні, сорок копійок); 3% річних від простроченої суми в розмірі 15549,41 грн. ( п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять гривень сорок одна копійка); неустойку за час прострочення неповернення транспортного засобу з оренди в розмірі 50000 грн (п`ятдесят тисяч гривень) за період з 21.11.2017 року по 25.04.2018 року; інфляційні витрати за весь період прострочення виконання рішення суду з 13.03.2014 року по 25.04.2018 року в розмірі 72096,03 грн. (сімдесят дві тисячі дев`яносто шість гривень три копійки); 3% річних за весь період виконання рішення суду в розмірі 6612,94 (шість тисяч шістсот дванадцять гривень дев`яносто чотири копійки); зобов`язати відповідача ОСОБА_2 повернути позивачу напівпричіп бортовий -Е, марки SCHMITZ, модель S01, номерний знак НОМЕР_1 , рік випуску 2000, колір синій, номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , видане Дрогобицьким ВРЕР ДАІ УМВС України у Львівській області від 26.03.2010 року, талон технічного огляду, за місцем передачі: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 18.06.2020 (справа №274/2216/18) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця - ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором оренди транспортного засобу, інфляційних витрат та 3% річних, неустойки, інфляційних витрат та 3 % річних за час виконання рішення суду, зобов`язання повернути транспортний засіб відмовлено за безпідставністю.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12.10.2020 справа №274/2216/18, скасовано рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.06.2020 в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних за невиконання рішення суду та ухвалено в цій частині нове судове рішення. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати за невиконання рішення суду в розмірі 51141,22 грн. та 3% річних за невиконання рішення суду в розмірі 6612,94 грн.

На підставі зазначеного рішення 18.11.2020 видано виконавчий лист, який звернуто до виконання.

Постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницьк) від 14.12.2020 відкрито виконавче провадження ВП №63870950 по виконанню виконавчого листа №274/2216/18, виданого 18.11.2020.

Постановою державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 30.12.2021 повернуто виконавчий документ №274/2283/13-ц, виданий 14.04.2014, стягувачу.

Постановою державного виконавця Бердичівського відділу державної виконавчої служби у Бердичівському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 30.12.2021 повернуто виконавчий документ №274/2216/18, виданий 18.11.2020, стягувачу.

Постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницьк) від 02.02.2022 відкрито виконавче провадження ВП №68422339 по виконанню виконавчого листа №274/2283/13-ц, виданого 14.04.2014.

Постановою державного виконавця Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницьк) від 02.02.2022 відкрито виконавче провадження ВП №68421886 по виконанню виконавчого листа №274/2216/18, виданого 18.11.2020.

На час розгляду справи, як вказує позивач, вказані рішення судів у справах №274/2283/13-ц та №274/2216/18, належним чином виконані не були, внаслідок чого він звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних втрати в розмірі 70004,00 грн та 3% річних у розмірі 17608,87 грн за період 26.04.2018 по 14.04.2023.

Згідно з наданими позивачем розрахунками, заборгованість відповідача у зв`язку з неповерненням заборгованості за договором оренди транспортного засобу від 21.06.2012 за період з 26.04.2018 по 14.04.2023 становить 87613,16 грн, з яких: 17608,87 грн - 3 % річних; 70004,29 грн - інфляційні втрати.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За ст. 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

У відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом ч. ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню у тому випадку, коли строк позовної давності не сплив на момент встановлення карантину на території України (12.03.2020 року).

Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена ст. ст. 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування ст.267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25.08.2021 у справі № 914/1560/20.

Закон № 540-ІХ містить пряму вказівку на продовження позовної давності на строк дії карантину, який відповідно до Постанови № 211 починається саме з 12.03.2020 року.

При цьому правовий режим та суспільно-економічні наслідки карантину, що виник через пандемію COVID-19 та тривав з 12.03.2020 до 02.04.2020 (до набрання чинності Законом № 540-ІХ), фактично не відрізнялись від тих, що існували після зазначеної дати. Тому позиція щодо можливості продовження позовної давності лише в разі, якщо вона мала сплинути з 02.04.2020, унеможливлює звернення інших осіб до суду лише на тій підставі, щодо позовна давність стосовно їх вимог мала спливати в період з 12.03.2020 до 02.04.2020. У зв`язку із цим, відсутні підстави пов`язувати можливість продовження позовної давності саме з датою набрання чинності Законом № 540-ІХ, а не з датою введення карантину.

Позивач звернувся із вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання з 26.04.2018 з урахуванням встановлення карантину на території України із 12.03.2020 у межах строку позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 26.04.2018 по 14.04.2023 з відповідача, з огляду на доведеність належними та допустимими доказами правомірності вказаних нарахувань, проте суд не погоджується із розрахунком наданим позивачем та суми, яка підлягає стягненню з відповідача з огляду на наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, що відповідає позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 12.03.2018 по справі №914/712/16.

Враховуючи вищевикладене, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат на загальну суму заборгованості, що включає в себе як основний борг, так і пеню та інфляційні втрати, суперечить приписам ст. 625 ЦК України.

Позивач, у доданому розрахунку до позовної заяви помилково вказує суму основного боргу за період 26.04.2018 по 18.06.2021 - 111249,77 грн, за період з 19.06.2021 по 13.08.2021- 131483,89 грн, за період з 14.08.2021 по 14.04.2023- 129806,28 грн, адже ним включено до основної суми боргу інфляційні втрати та 3% річних, які були нараховані на основну суму боргу 53495,61 грн за період 13.03.2014 по 25.04.2018 за рішенням суду по справі 274/2216/18 .

Таким чином, інфляційні втрати та 3% річних можуть бути нараховані за період 26.04.2018 по 14.04.2023 на суму основного боргу в розмірі 53495,61 грн, що визначено рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 17.01.2014, зміненим рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 13.03.2014 справа 274/2283/13-ц, та відповідно до проведеного судом розрахунку:

- за період 26.04.2018 по 17.06.2021: інфляційні втрати складають 11882,84 грн та три відсотки річних 5047,64 грн;

- за період 18.06.2021 по 12.08.2021 (враховуючи вказану позивачем часткову сплату боргу, а саме 18.06.2021 виконавча служба провела оплату боргу по виконавчому листу №274/2283/13-ц від 14.04.2014 на рахунок позивача на суму 4477,50 грн, базою розрахунку є 49018,11 грн (53495,61 - 4477,50 = 49018,11)): інфляційні втрати складають 49,02 грн та три відсотки річних 225,62 грн;

- за період 13.08.2021 по 14.04.2023 (враховуючи вказану позивачем проведену 13.08.2021 виконавчою службою оплату боргу по виконавчому листу №274/2283/13-ц від 14.04.2014 на рахунок позивача на суму 1809,09 грн, базою розрахунку є 47209,02 грн (49018,11 - 1809,09 = 44209,02)): інфляційні втрати складають 16424,60 грн та три відсотки річних 2366,92 грн.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача за період 26.04.2018 по 14.04.2023 інфляційних втрат у розмірі 28356,46 грн та 3% річних на суму 7640,18 грн.

Інші, заявлені позивачем вимоги до відповідача, не підлягають задоволенню, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

V. Розподіл судових витрат

На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені ним судові витрати у вигляді судового збору.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди І та ІІ групи, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

ОСОБА_1 має ІІ групу інвалідності, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_4 .

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 441,10 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та три відсотки річних за весь період виконання рішення суду - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання рішення суду за період з 26.04.2018 по 14.04.2023 інфляційних втрат у розмірі 28356,46 грн та 3% річних у розмірі 7640,18 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 441,10 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Позивач, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлено 12.09.2023.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА