Єдиний унікальний номер судової справи 487/1529/23
Номер провадження 22-ц/812/1058/23
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

16 жовтня 2023 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі:

представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

боржника ОСОБА_3 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою його представником адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною, ухвалу, яка постановлена Заводським районним судом міста Миколаєва 17 серпня 2023 року під головуванням судді Сухаревич З.М., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, ухваленого у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення на її користь з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування заяви зазначено, що з 07 грудня 2012 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Від шлюбу сторони мають дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На разі шлюбні відносини між сторонами припинились, та Заводським районним судом міста Миколаєва розглядається справа за позовом про розірвання шлюбу.

Натепер дитина проживає разом із матір`ю, а згоди із ОСОБА_3 щодо його участі в утримані дитини не досягнуто.

ОСОБА_3 має постійно місце роботи, добре фізичне здоров`я та забезпечений житлом.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила видати судовий наказ за вимогою про стягнення на її користь з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

27 березня 2023 року Заводським районним судом міста Миколаєва видано судовий наказ №487/1529/23.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви 20 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

У квітні 2023 року ОСОБА_3 подав до суду заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, в якій просив скасувати судовий наказ, виданий Заводським районним судом міста Миколаєва 27 березня 2023 року.

Заява мотивована тим, що неповнолітній ОСОБА_4 проживає як з матір`ю, так і з батьком, який матеріально утримує свого сина (купує одяг, продукти, підручники).

Вказані обставини не були враховані судом при видачі судового наказу, але, як на думку боржника ОСОБА_3 , вони є істотними та такими, що суттєво впливають на юридичну оцінку обставин справи та прийняте судом судове рішення.

Також, на підтвердження наявності спору щодо розміру аліментів до районного суду додано копію рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2016 року, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05 лютого 2016 року і до досягнення дитиною ОСОБА_6 повноліття.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 серпня 2023 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу №487/1529/23 від 27 березня 2023 року.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, яка подана його представником адвокатом Коренко Т.В., посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, та скасувати вказаний судовий наказ.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги із викладених в ній підстав.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за її відсутності. У справі приймав участь її представник, який доводи апеляційної скарги не визнав та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (а.с.7).

Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення на її користь з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.1-2).

27 березня 2023 року Заводським районним судом міста Миколаєва видано судовий наказ №487/1529/23.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви 20 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України).

Аналогічні за змістом положення містяться й у п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України.

Відповідно до ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно із ч.8 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п.п.4 і 5 ч.1 ст.161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Таким чином, законом встановлено спеціальний механізм видачі судового наказу, його скасування та оскарження.

Частиною 1 ст.423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі №919/11027/18, провадження №12-7звг22, пункт 5.3).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №127/10129/17, провадження № 14-549зц18, пункт 26).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Тлумачення п.1 ч.2 ст.423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Зі змісту заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами убачається, що ОСОБА_3 мотивував вимоги про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами тим, що на час його видачі ОСОБА_1 ввела суд в оману щодо перебування дитини лише на її утриманні, при зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу не повідомила обставини, які впливають на її право на одержання від нього аліментів на утримання дитини, зокрема те, що їх син ОСОБА_4 проживає з обома батьками та перебуває на його утриманні. Також районному суду не повідомлено про наявність рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 11 березня 2016 року, яким з ОСОБА_3 стягуються аліменти на іншу дитину.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_3 про скасування за нововиявленими обставинами судового наказу від 27 березня 2023 року, виходив із того, що обставини, на які посилається боржник ОСОБА_3 не є нововиявленими в розумінні ст.423 ЦПК України та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, вважав, що заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду з огляду на таке.

Аналіз приписів розділу II ЦПК України дає підстави для висновку, що визначеними законом способами захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів (п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України) є подання позову про зменшення розміру аліментів або звернення до суду із заявою про перегляд такого судового наказу за нововиявленими обставинами.

При цьому, нормами ЦПК України не передбачено можливість оскарження такого судового наказу в апеляційному порядку.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Тому обставиною, яка підлягала встановленню судом при видачі судового наказу в справі, яка переглядається, є обставина спільного проживання дитини, на утримання якої пропонується стягнути аліменти, разом із матір`ю.

У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_3 посилався на те, що на момент видачі судового наказу малолітній ОСОБА_4 проживав разом як з батьком, так і з матір`ю. Він забезпечує всі побутові потреби дитини, купує для неї продукти харчування та одяг, тобто приймає участь в утриманні сина. Про вказані обставини не було відомо суду, що є підставою для відмови у видачі судового наказу. На підтвердження вказаної обставини заявник надав суду акт про проживання осіб без реєстрації, датований 13 квітня 2023 року та підписаний свідками.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, №69529/01, §27,28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

З урахуванням особливостей наказного провадження щодо видачі судового наказу без проведення судового засідання та повідомлення заінтересованих осіб боржник при поданні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами мав би надати рівнозначно переконливі докази на підтвердження проживання дитини з ним порівняно з доказами, наданими ОСОБА_1 при поданні заяви про видачу судового наказу.

З матеріалів справи установлено, що при зверненні до суду ОСОБА_1 надала видану уповноваженим органом інформаційну довідку щодо місця проживання дитини та копію свого паспорту, які підтверджують місце проживання дитини ОСОБА_4 разом зі ОСОБА_1 на день видачі судового наказу. Натомість, до заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ОСОБА_3 додав підписаний свідками акт про фактичне місце проживання дитини, датований 13 квітня 2023 року, тобто після видачі судового наказу.

Надані ОСОБА_3 докази не спростовують обставину проживання дитини разом з матір`ю, встановлену районним судом при видачі судового наказу на підставі поданих ОСОБА_1 документів.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

За таких обставин, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що ОСОБА_3 не довів наявність нововиявлених обставин (факту проживання дитини разом з батьком) на момент видачі судового наказу від 27 березня 2023 року, в зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 та перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що посилання боржника на сплату ним коштів на утримання сина не позбавляє ОСОБА_1 , як матері, з якою проживає дитина, права на вирішення питання про стягнення аліментів в судовому порядку.

До того ж, при вирішенні питання щодо перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, слід враховувати, що у своїй судовій практиці Верховний Суд вказує на те, що під ознаки нововиявлених обставин у справі про стягнення аліментів не підпадають наступні обставини: факт спільного проживання боржника зі стягувачем на час подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів; факт утримання боржником сім`ї, у тому числі й факт перебування сторін у шлюбі; добровільне надання батьком допомоги та утримання дітей за його рахунок; перешкоджання дружиною у здійсненні ним батьківського обов`язку; наявність невирішеного спору між сторонами щодо місця проживання дітей та участі батьків у їх вихованні (справа №264/1739/18 судове рішення Верховного Суду від 18 грудня 2018 року, справа №359/3012/18 ухвала Верховного Суду від 19 листопада 2018 року).

В цьому випадку платник аліментів повинен ставити питання зменшення розміру (припинення стягнення) аліментів та в деяких випадках - про стягнення безпідставно стягнених коштів (за аналогією з ч.2 ст.82 СК України). Однак відповідно до положень ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти можуть бути присуджені тому з батьків, з яким проживає дитина. Відтак вирішення питання про стягнення аліментів з одного з батьків залежить від встановлення факту з ким із батьків проживають діти. Встановлення цих обставин впливає на вирішення питання про видачу судового наказу.

Також, звернувшись до суду з заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, ОСОБА_3 в якості нововиявленої зазначає ту обставину, що суду не було відомо про стягнення з нього згідно з іншим судовим рішенням аліментів на іншу дитину у розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст.161 цього Кодексу.

Як встановлено районним судом, ОСОБА_1 звернулася до суду із вимогою про видачу судового наказу та стягнення із ОСОБА_3 1/4 частини заробітку на одну дитину, що відповідає вимогам ст.161 ЦПК України.

При цьому, наявність іншого судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 1/8 частки доходів на іншу його дитину не зумовлювала обов`язку суду відповідно до п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України відмовити у видачі судового наказу. До того ж, загальна частка доходів, що стягуються із заявника на утримання його дітей, не суперечить чинному законодавству, з огляду на що колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наведені заявником обставини не є нововиявленими у розумінні ст.423 ЦПК України.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що аліменти, які стягнуті за судовим наказом від 27 березня 2023 року, стосуються утримання неповнолітньої дитини, тому в даному випадку потрібно враховувати й принцип найкращих інтересів дитини, який у разі скасування судового наказу, дотриманим не буде.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення. При цьому, доводи, наведені у апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Зважаючи на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відсутність істотних обставин, які існували на момент розгляду справи, проте не могли бути встановлені, оскільки не були і не могли бути відомі сторонам у справі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною, залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 17 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 17 жовтня 2023 року