Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Віраг Е.М., позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу ,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 28.09.2023 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 03.10.2023 року.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 11 липня 2023 року у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.09.2023 року, зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини повернуто заявнику з доданими до неї документами.

Позовна заява мотивована тим, що 14.11.2015 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 14 листопада 2015 року.

Від шлюбу подружжя має одну неповнолітню дитину: ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження від 20 серпня 2016 року, серії НОМЕР_2 ).

Позивач зазначає, що після народження дитини вони з дружиною спільно проживали в орендованій квартирі у м. Івано-Франківську. В березні 2017 року ОСОБА_2 , забравши з собою спільну дитину, поїхала на період близько одного місяця провідати своїх батьків та інших родичів у м. Ужгород Закарпатської області. Після вказаного, у квітні 2017 року, ОСОБА_2 повідомила позивача, що бажає проживати з батьками і забрала з спільного житла всі особисті речі та документи, після чого відповідач із сином проживають у м. Ужгород Закарпатської області та сторони по справі не ведуть спільного господарства.

Позивач вказує на те, що у період з квітня 2017 року по теперішній час, тобто понад 6 років, він регулярно відвідував сина, прибуваючи по місцю його проживання в м. Ужгород Закарпатської області.

За твердженням позивача він намагався переконати дружину у необхідності збереження шлюбу.

Позивач зазначає, що окреме проживання, без підтримання сімейних відносин, із ОСОБА_2 впродовж шести років негативно відобразилось на їх стосунках. У них немає ні спільного побуту, ні спільних інтересів, ні спільних друзів, ні однакового бачення життя в сім`ї. Син також складно переживає від`їзди позивача під час візитів і не має розуміння їх окремого проживання, а для виховання у дитини здорового бачення моделі сім`ї, йому необхідно надати чітке усвідомлення їх стосунків.

За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини; примирення в даному випадку не можливе.

Позивач вказує, що син проживає за адресою проживання відповідача, спору щодо місця проживання дитини у подружжя немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 104, 110 Сімейного кодексу України -позивач просить суд: розірвати шлюб між ОСОБА_1 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 14 листопада 2015 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 14 листопада 2015 року зроблено актовий запис №622.

У судовому засіданні позивач просив суд, розірвати шлюб. Зазначив, що спору щодо місця проживання дитини немає.

Представник відповідача, вказав на те, що проти розірвання шлюбу відповідач не заперечує.

Відповідач у судовому засіданні зазначила, що проти розвівання шлюбу не заперечує, просила після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ». Зазначила що спору щодо місця проживання дитини у них немає. Вказує, що її переїзд з дитиною до міста Ужгород був пов`язаний з турботою про здоров`я сина, оскільки він є інвалідом з дитинства. Останні шість років саме цим вона і займається, а позивач тільки погрожував відібрати дитину. Вважає що доцільним є припинення шлюбу.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 14.11.2015 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 14 листопада 2015 року.

Від шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтво про народження від 20 серпня 2016 року, серії НОМЕР_2 ).

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У відповідності зі ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Позивач просить розірвати шлюб, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує.

Оскільки позивач наполягає, а відповідач в свою чергу не заперечує, щодо розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виявився невдалим, сімейне життя не склалося, шлюбних стосунків вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільно не проживають шість років, тобто даний шлюб існує тільки формально.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , слід розірвати.

Слід вказати на те, що під час розгляду справи сторони вказати на те, що спір щодо місця проживання та участі у вихованні їх спільної дитини відсутній.

Щодо клопотання відповідача ОСОБА_2 , повернення їй дошлюбного прізвища, то слід вказати на те, що:

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище при одруженні, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Про залишення прізвища чи про відновлення дошлюбного при розірванні шлюбу у судовому порядку зазначається у рішенні суду.

Разом із тим, слід звернути увагу відповідача на те, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державну реєстрацію зміни прізвища проводить відповідний орган державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи за місцем її проживання за наявності в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану відповідних актових записів цивільного стану та відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Механізм прийняття та розгляду заяв про зміну прізвища фізичних осіб - громадян України визначено Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 за №915 (далі - Порядок). Щоб повернути собі колишнє прізвище, після розірвання шлюбу в органах ДРАЦС відповідно до статей 106- 107 Сімейного кодексу України зацікавлена особа повинна звернутися в ДРАЦС і написати заяву, щодо свого наміру повернути прізвище, яке він або вона носила до шлюбу.

Щодо розподілу судових витрат:

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при зверненні із даним позовом до суду не сплачено судовий збір, згідно вимог Закону України «Про судовий збір», відповідно 50 відсотків судового збору на користь держави слід стягнути із відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та, керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 223,258, 262, 264, 265, 268, 273, 352, 280-289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу ,- задовольнити.

Шлюб, укладений 14.11.2015 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 14 листопада 2015 року (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.11.2015 р.) - розірвати.

Після розірвання шлюбу повернути відповідачу ОСОБА_2 - дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 ».

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ,ІПН НОМЕР_4 ), 50 відсотків від суми сплаченого ним судового збору , в розмірі 536,80 грн

Повернути позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ,ІПН НОМЕР_4 ) із державного бюджету, 50 відсотків від суми сплаченого ним судового збору , в розмірі 536,80 грн.

Копію рішення направити учасникам справи для відома.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_4 , адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_7

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош