У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, шляхом заміни стягувана його правонаступником, де: заінтересовані особи: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" (первісний стягував), ОСОБА_1 (боржник), приватний виконавець Пивоваров Юрій Георгійович, ТОВ «Кампсіс Фінанс»,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про заміну стягувача де: заінтересовані особи: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" (первісний стягував), ОСОБА_1 (боржник), приватний виконавець Пивоваров Юрій Георгійович, ТОВ «Кампсіс Фінанс».

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.09.2023 вказана заява залишена без руху. В ухвалі було вказано на те, що відповідно роз`яснень, що містяться у Листі Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 № 8 "Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах", вказано, що ЦПК (1618-15) не містіть вимог щодо форми та змісту такої заяви, а тому практика судів при прийнятті до розгляду заяв про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, як і інших заяв із процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), є різною, про що вже зазначалося, проте зазначено, що є правильним застосовували вимоги статей 119 - 121 ЦПК (1618-15)( в попередній редакції).

Згідно Постанови ПЛЕНУМ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ від 26 грудня 2003 року N 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» При розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (Рим, 4 листопада 1950 р.; ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР), Закону N 202/98-ВР, Закону N 606-XIV, гл. 31-Г Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), розд. XIV Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Заявник просить суд: замінити вибулого Стягувача: ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (код ЄДРПОУ: 435776 місце знаходження: вул. Харківське Шосе, будинок 201/203, літера 2А, офіс 602, м. Київ, 02121) у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису 93815 вчиненого 15.07.2021 року приватним нотаріусом, яким є ОСОБА_2 про стягнення боргу з боржника яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ".

При цьому заявник зазначає, що на виконанні у приватного виконавця яким є Пивоваров Юрій Георгійович перебуває виконавче провадження № 68018478, відкрите на підставі виконавчого напису № 93815 вчиненого 15.07.2021 року приватним нотаріусом, яким є ОСОБА_2 , про стягнення боргу з боржника яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ".

Станом на дату подачі заяви виконавче провадження № 68018478 відкрите, що підтверджується інформаційними довідками з сайту «Автоматизованої системи виконавчих проваджень» (https://asvpweb.minjust.gov.Ua/#/search-debtors), що додано до поданої Заяви в якості додатків.

15.02.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (Первісним стягувачем) та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» було укладено Договір № 15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС», а ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 630193932.

У відповідності до п. 2.1 Договору № 15-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.02.2023 року: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу Новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором».

Відповідно до п. 5.2 Договору № 15-02 23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 15.02.2023 року: «Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в дренованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4).»

12.05.2023 року між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» (Заявником) було укладено Договір № 12-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 630193932.

У відповідності до п. 2.1 Договору № 12-05 23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 12.05.2023 року: «За цим Договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні Первісному кредитору, а Новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги Первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за Договорами позики (Кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору за Права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором».

Відповідно до п. 5.2 Договору № 12-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 12.05.2023 року: «Права вимоги вважаються відступленими (переданими) Первісним кредитором та набутими (прийнятими) Новим кредитором в день належного підписання Сторонами Акту приймання-передачі Реєстру Боржників в друкованому (підписаному) вигляді (Додаток № 4).»

До матеріалів заяви додано вказані договори про відступлення права вимоги. Окрім того, до заяви також долучено постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.12.2021 року №68018478, зі змісту якої вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Юрієм Георгійовичем, розглянуто заяву ТзОВ "Вердикт Капітал" про примусове виконання: назва документу: виконавчий напис № 93815 виданий 15.07.2021

Про «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ Вердикт Капітал суму боргу 31578,28 грн.».

При цьому в ухвалі від 21.09.2023 року, вказано на те, що зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження вбачається, що місцем реєстрації боржника вказано: АДРЕСА_1 , що відповідає вказаній у заяві про заміну сторони у виконавчому провадженні адресі особи.

Виконавчий напис згідно якого здійснюється стягнення із боржника видав: Приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В.

За змістом частини 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», яка має назву «Місце виконання рішення», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відтак, місцем виконання виконавчих документів є місце провадження дій з їх примусового виконання.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання виконавчого документа не з місцем знаходження кабінету/офісу державного/приватного виконавця чи місцем відкриття виконавчого провадження, а саме з місцем вчинення виконавчих дій щодо конкретного боржника.

Таким чином, місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем та місце виконання виконавчого документа можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Однак, представником заявника не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що місцем виконання вказаного виконавчого провадження є м. Ужгород, чи Ужгородський район, та відповідно що дана заява підсудна Ужгородському міськрайонному суду.

Для усунення вказаних в ухвалі недоліків, заявнику було надано час, а саме: три дні з дня отримання ним ухвали про залишення заяви без руху.

Згідно довідки про доставку електронного листа, ухвалу від 21.09.2023 заявником отримано 22.09.2023

04.10.2023 від представника заявника надійшло клопотання про поновлення строку на усунення недоліків Клопотання, посилаючись на положення статті 3 Конституції України, ч. 1 ст. 127, ч.7 ст. 178 ЦПК України, Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, рекомендації Ради суддів України від 02.03.2022 року , представник зазначає, що відповідності до штатного розпису ТОВ «ДЕБТ ФОРС» (надалі «Товариство»), на підставі наказу № 12-од від 31.08.2023 року з 01.09.2023 року в Товаристві працюють діловоди у кількості 1.5 штатних одиниць (ставок). В день отримання в кабінет електронного суду Товариства ухвали суду також було отримано 511 листів (роздруківку з кабінету електронного суду надаємо в якості додатку), що спричинило затримку в опрацюванні ухвал.

При цьому у клопотанні вказано на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (далі - Товариство) було прийнято рішення про тимчасове припинення своєї діяльності, а співробітники Товариства змушені були евакуюватися у більш безпечні регіони України тому подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк, не було можливості.

Представник заявника просить суд: визнати причини пропуску процесуального строку для подання клопотання про усунення недоліків, Поновити Товариству процесуальний строк для подання клопотання про усунення недоліків. Приєднати клопотання про усунення недоліків до матеріалів справи та відкрити провадження.

До клопотання додано роздруківку вхідних електронних листів, копії наказів та штатного розпису.

В поданій заяві на усунення недоліків представник заявника зазначає, що на його думку оскільки постановою про відкриття виконавчого провадження від 29.12.2021 року №68018478, вказується що такий виконавчий напис перебуває на виконання у приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Пивоварова Юрія Георгійовича, який знаходиться за адресою м.Ужгород, пл.. Кирила і Мефодія, 1 , офіс 41-В, в зв`язку з чим дана заява підсудна Ужгородському міськрайонному суду.

Ознайомившись зі змістом поданої заяви та доданими до неї документами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 1,3,4,5,6 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Згідно довідки про доставку електронного листа заявником отримано листа «ухвалу» від 21.09.202 по справі «308/16218/23 22.09.2023 18:40:04.

При цьому в ухвалі про залишення заяви без руху , заявнику надався строк на усунення зазначених у ній недоліків три дні.

Заява про усунення недоліків датована 29.09.2023 до суду надійшла 04.10.2023, тобто із порушенням вказаного строку.

Разом із тим, заявником до суду подано клопотання про поновлення строку на усунення недоліків.

Клопотання містить посилання на ЦПК України, та Указ Президента України №64/2022с від 24.02.2022 про введення в Україні воєнного стану.

Причиною пропуску трьох денного строку для усунення недоліків вказано великий обсяг отриманих заявником листів в електронному кабінеті суду та малим штатом діловодів.

24 липня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду п.п. 55,58 постанови, зазначає, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

….. учасник справи як особа, зацікавлена у поданні відповідного процесуального документу, зокрема позовної заяви, повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, гарантує стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР.

Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» ((В.П.), №22277/93, 27.06.2000, параграф 59) зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Тому, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Цей висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №520/109/20.

Питання належної мотивації судом свого висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження досліджувалось Верховним Судом й у постанові від 14.12.2020 у справі №521/2816/15, у якій колегія суддів, здійснивши аналіз норм процесуального права, якими регламентовано строки апеляційного оскарження, та врахувавши усталену практику Європейського суду з прав людини, навела такі правові позиції: - «…апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження».

Європейського суду з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.06.2006 у справі «Каменівська проти України» (заява №18941/04), у якій наголошено, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21.02.1975, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. Guйrin v. France, рішення від 29.07.1998, п. 37). Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. Pйrez de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28.10.1998, Reports 1998-VIII, с. 3255, п. 45).

Окрім того, сам по собі факт введення в Україні воєнного стану з 24 лютого 2022 року та продовження його до 23 серпня 2022 року не є підставою для поновлення пропущеного строку, встановленого законом для вчинення процесуальної дії.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави…» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У кожній справі суди мають перевірити наявність підстав для поновлення строку на оскарження, визнати їх виправданими, а також мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку. Сама лише вказівка на наявність поважних причин не є належним мотивуванням висновку про поновлення строку і є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слід вказати на те, що в ухвалі від 21 липня 2022 року справа № 127/2897/13-ц Верховний Суд зазначає, що: «Питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Суд вважає зазначені причини пропуску процесуального строку у клопотанні, з урахуванням поданих на підтвердження доводів докази, поважними, а тому не вбачає підстав для відмови у поновленні пропущеного процесуального строку на усунення недоліків.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, суд вважає поновити строк для подання заяви на усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 127,185, 258-260, 442 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про поновлення строку на усунення недоліків визначений ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2023 року про залишення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні без руху задовольнити.

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» строк на усунення недоліків визначений ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.09.2023 року про залишення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні без руху.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош