Справа № 139/235/23
Провадження № 22-ц/801/1706/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 рокуСправа № 139/235/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Якименко М. М., Денишенко Т. О.,

за участі секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Влад», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 07 червня 2023 року у смт. Муровані Курилівці, дата складання його повного тексту 14 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року Могилів-Подільська окружна прокуратура Вінницької області в інтересах держави в особі Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Влад» (далі - ПП «Влад»), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про витребування земельної ділянки.

Позов мотивований тим, що на підставі рішення №746 Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району 27 сесії 7 скликання від 16 жовтня 2020 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та безоплатної передачі її у власність» ОСОБА_2 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :10:003:0302, площею 2 га, що розташована на території Немерченської сільської ради.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 28 вересня 2017 року на підставі наказу Головного управління Дежгеокадастру у Вінницькій області №2-12378/15-17-сг із земель державної власності ОСОБА_2 вже було безоплатно надано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:000:0777, площею 2 га.

Тобто на час отримання у власність земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0302 ОСОБА_2 вже використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання.

В подальшому цю земельну ділянку ОСОБА_2 було відчужено ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 відчужила таку земельну ділянку на користь ОСОБА_1 . Після отримання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 надав її в оренду ПП « ОСОБА_4 ».

Пославшись на те, що указана земельна ділянка була передана безоплатно на підставі підробленого (неіснуючого) рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_2 , а потім відчужена ОСОБА_3 , яка відчужила її ОСОБА_1 , на даний час така земельна ділянка перебуває у фактичному користуванні ПП «Влад», Могилів-Подільська окружна прокуратура Вінницької області просила суд витребувати її у ОСОБА_1 та ПП «Влад» на користь територіальної громади в особі Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

07 червня 2023 року рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_1 та ПП «Влад» земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0302, площею 2 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району (колишньої Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району) Вінницької області, на користь територіальної громади в особі Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Зокрема скаржник вказує на те, що майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 порушуватиме його право на мирне володіння майном з огляду на сталу практику ЄСПЛ. Судом першої інстанції не враховано твердження ОСОБА_1 про те, що прокурор не має права на представництво у суді Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Могилів-Подільська окружна прокуратура Вінницької області зазначила, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що судом першої інстанції належним чином мотивовано підстави для витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_1 ; відповідач не позбавлений можливості відновити своє право, заявивши вимогу про відшкодування збитків до проміжного набувача на підставі ст. 661 ЦК України; прокурор у позові обґрунтував підстави для представництва інтересів держави у суді.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2017 року на підставі наказу Головного управління Дежгеокадастру у Вінницькій області №2-12378/15-17-сг із земель державної власності ОСОБА_2 було безоплатно надано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:000:0777, площею 2 га, що розташована на території Кожухівської сільської ради Літинського району Віннцької області (а. с. 35).

12 жовтня 2017 року право власності на дану земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_2 , що видно із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.33-34).

16 жовтня 2020 року рішенням №746 Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району 27 сесії 7 скликання «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та безоплатної передачі її у власність» ОСОБА_2 безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер :10:003:0302, площею 2 га, що розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області (а. с. 16).

28 квітня 2021 року згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0302, площею 2,0 га (а. с. 12-14).

30 квітня 2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу посвідчено договір купівлі-продажу №2742 земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0302, за яким ОСОБА_2 , від імені якої діяв її представник - ОСОБА_5 , відчужила (продала) цю земельну ділянку ОСОБА_3 (а.с.36-37).

14 липня 2021 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу посвідчено договір міни №1920, відповідно до якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 прийняв від ОСОБА_3 7 земельних ділянок площею по 2 га кожна, в тому числі і земельну ділянку з кадастровим номером :10:003:0302. В обмін на це ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 іншу земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 12 га (а.с.38-39).

31 грудня 2022 року ОСОБА_1 та ПП «Влад» був укладений договір оренди 21 земельної ділянки загальною площею 42 га, зокрема і щодо земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0302, площею 2 га (а. с. 13).

22 лютого 2022 року Вендичанською селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області повідомлено, що на сесії 7 скликання колишньої Немерченської сільської ради рішення №746 не приймалося і питання про надання у власність земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0302 громадянці ОСОБА_2 не розглядалося. 16 жовтня 2020 року в колишній Немерченській сільській раді Мурованокуриловецького району сесія сільської ради не проводилась взагалі і питання про надання у власність земельної ділянки з таким кадастровим номером ОСОБА_2 не розглядалось (а. с. 32).

19 грудня 2022 року Вендичанською селищною радою Могилів-Подільського району Вінницької області дана відповідь за №02-18/1131, відповідно до якої за протоколом 27 (позачергової) сесії 7 скликання Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району, яка відбулась 10 травня 2019 року, а не 16 жовтня 2020 року, питання виділення такої земельної ділянки ОСОБА_2 не розглядалось (а. с. 22-30).

20 грудня 2022 року Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :10:003:0302, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, знаходиться за межами населеного пункту на території Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району (а. с. 18).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Ст. 80 ЗК України закріплює суб`єктний склад власників землі, визначаючи, що громадяни та юридичні особи є суб`єктами права власності на землі приватної власності, територіальні громади є суб`єктами права власності на землі комунальної власності та реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, держава, реалізуючи право власності через відповідні органи державної влади, є суб`єктом права власності на землі державної власності.

Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Відповідно до п. «б» ч. ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно із ч. ч. 1-4 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.387 ЦК України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення ст.388 ЦК України застосовується як правова підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі №911/3680/17 власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Відповідно до ч.1 ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендар земельної ділянки безумовно є її володільцем, а відтак безпосередньо порушує права дійсного її власника.

Власник земельної ділянки може витребувати її у особи, яка нею лише користується на підставі правочину, укладеного із добросовісним набувачем. Адже у випадку витребування спірної земельної ділянки лише у добросовісного набувача не відбувається ефективного захисту порушеного права, оскільки поновивши своє право власності власник не зможе його реалізувати через існування іншого зареєстрованого речового права.

Подібний висновок висловив Верховний Суд у постанові від 17 листопада 2021 року у справі №672/386/20.

Відповідно до ст. 80 ЗК України, ст. ст.2, 170, 172, 326, 327, 374 ЦК України право власності на землі державної та комунальної власності належать державі Україна та територіальним громадам, які реалізують це право через відповідні органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12 червня 2020 року № 707-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження території територіальних громад Вінницької області» визначено адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Вінницької області згідно з додатком. Згідно з додатком до зазначеної постанови Кабінету Міністрів України до переліку територіальних громад Вінницької області входить Вендичанська територіальна громада з адміністративним центром територіальної громади смт. Вендичани, до складу якої віднесена, зокрема, колишня Немерченська сільська рада колишнього Мурованокуриловецького району.

Враховуючи вищевказані зміни до законодавства, органом, який на даний час наділений правом власності та розпорядження земельною ділянкою сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту с. Немерче є Вендичанська селищна рада.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до п. п. «а», «є» ч.1 ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_2 всупереч вимогам ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України протиправно отримала у власність спірну земельну ділянку, яка вибула з володіння власника не за його волею, дійшов вірного висновку про те, що в даній справі підлягають застосуванню положення ст. 388 ЦК України про витребування цієї ділянки у ОСОБА_1 як у добросовісного набувача та у особи, у користуванні якої фактично перебуває така земельна ділянка (передана в оренду) ПП «Влад», на користь територіальної громади в особі Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача, не приймаються до уваги, оскільки відсутність спрямованого на відчуження майна рішення відповідного органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) означає, що власник волю на відчуження не виявляв. Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна із чужого володіння. Необхідною передумовою виникнення права приватної власності на земельну ділянку державної чи комунальної власності має бути рішення про передання у приватну власність цієї ділянки, прийняте відповідним органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, які діють від імені власника. Рішення №746 Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району 27 сесії 7 скликання від 16 жовтня 2020 року не приймалось, тобто спірна земельна ділянка вибула з володіння власника держави, поза його волею та на підставі неіснуючого рішення.

Подібного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц.

В постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 373/1810/16-ц вказано, що законодавчо визначений порядок набуття права власності громадянами на земельну ділянку із земель державної та комунальної власності потребує наявності, з одного боку, волевиявлення осіб до отримання земельної ділянки у формі подання заяви, з іншого - прийняття рішення про її передачу органом державної влади або місцевого самоврядування. Тож відсутність волевиявлення територіальної громади на передачу земельної ділянки є порушенням чинного законодавства. Право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Лише за наявності волевиявлення органу місцевого самоврядування, оформленого рішенням, можливе розпорядження спірним нерухомим майном. Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційним позовом).

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що витребування земельної ділянки у ОСОБА_1 порушуватиме його право на мирне володіння майном з огляду на сталу практику ЄСПЛ, з огляду на таке.

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, є втручання держави в право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Втручання держави у право власності ОСОБА_1 є виправданим, законним та пропорційним, адже порушення чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі. Апеляційний суд не встановив невідповідності заходу втручання держави в право власності скаржника критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Такий висновок суду апеляційної інстанції повністю узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 грудня 2022 року у справі №472/156/21, обставини якої є подібними до справи, що переглядається.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що судом першої інстанції не враховано твердження ОСОБА_1 про те, що прокурор не має права на представництво у суді Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В ухвалі суду першої інстанції від 16 травня 2023 року (а. с. 128-129) указано, що звертаючись до суду з цим позовом прокурор зазначив, що витребування незаконно вибутої з власності держави земельної ділянки у відповідачів ОСОБА_1 та ПП «Влад» становить «суспільний» «публічний» інтерес, оскільки вказане є задоволенням суспільних потреб у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадян земель сільськогосподарського призначення, а також захист суспільних інтересів загалом, право власності на землю Українського народу.

До позовної заяви додано лист Могилів-Подільської прокуратури Вінницької області від 10 січня 2023 року за №53-192вих-23, який адресований голові Вендичанської селищної ради, у якому зазначено, що прокуратурою встановлено порушення інтересів держави в особі Вендичанської селищної ради, а саме факт незаконного вибуття з власності держави земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :10:003:0302, що розташована на території Вендичанської селищної ради. Одночасно прокурор просив повідомити чи не планує Вендичанська селищна рада самостійно звертатись до суду з позовом про витребування даної земельної ділянки та чи не заперечує проти звернення окружної прокуратури до суду з даним позовом (а. с. 43).

Листом №02-18/34 від 16 січня 2023 року селищний голова Вендичанської селищної ради повідомив керівника Могилів-Подільської прокуратури, що селищна рада самостійно звертатись до суду з позовом про витребування зазначеної земельної ділянки в комунальну власність не буде, тому просить про вжиття заходів реагування представницького характеру Могилів-Подільською окружною прокуратурою (а.с.44).

У вищезазначеній ухвалі суд також наголосив, що прокуратурою вказано уповноваженому на захист інтересів держави органу про наявність порушення законодавства та необхідність судового захисту інтересів держави, натомість Вендичанська селищна рада повідомила про відсутність наміру самостійно звернутись за захистом порушених інтересів держави до суду.

Сам факт не звернення до суду уповноваженого органу з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави (у даному випадку) свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 жовтня 2019 у справі № 903/129/18 та Верховним Судом у постанові від 26 липня 2018 у справі № 926/1111/15.

Верховним Судом у постановах від 09 червня 2021 року у справі № 920/839/20 та від 26 травня 2021 року у справі № 926/14/19 висловлено позицію, за якою у разі свідчення попереднього листування прокурора з уповноваженим органом про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то, у такому випадку, наявні підстави для представництва, передбачені абзацом 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру». У такому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом.

В даному випадку Вендичанська селищна рада в листі від 16 січня 2023 року повідомила, що не буде здійснювати захист порушених інтересів через відсутність коштів на сплату судового збору, тому у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абз. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави, зазначив підстави для звернення до суду з позовом, існування нагальної потреби у захисті порушених інтересів держави в особі Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, яка самостійно не вчинила дій для відновлення порушених інтересів держави, а судом першої інстанції питання представництва інтересів держави у суді прокурором було досліджене та надано йому належну правову оцінку, тому апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги у цій частині.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що кінцевий набувач спірної земельної ділянки не позбавлений можливості відновити своє право, зокрема, пред`явивши вимогу до проміжного набувача про відшкодування збитків на підставі ст. 661 ЦК України. Вказане відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому також відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 червня 2023 року без змін.

Понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : М. М. Якименко

Т. О. Денишенко