Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4342/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., за участі представника позивача адвоката Молнар Т.І., відповідачки ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Берегівського району Закарпатської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.02.2020 року сторони уклали шлюб.

У цьому шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з відповідачкою не складається, між ними відсутнє взаєморозуміння. Стали зовсім чужими людьми, в подальшому не зможуть проживати однією сім`єю. Можливості зберегти сім`ю немає. Подружні відносини між ними припинилися.

Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на життя. Проживати разом відповідачкою однією сім`єю позивач бажання не має. На даний час вони ще проживають разом.

На примирення не згоден, заходи щодо примирення суперечили б моральним засадам суспільства, що не відповідає положенню ст. 111 СК України. Вважає, що необхідно розірвати шлюб.

Крім того у сторін виникло питання пов`язане з подальшим проживанням спільного сина. До теперішнього час сторони не дійшли згоди щодо місця проживання сина.

Порушуючи питання визначення місця проживання дитини позивач не має наміру в майбутньому перешкоджати відповідачу у здійсненні її прав та обов`язків щодо власного сина.

Під час підготовчого провадження представник позивача подала заяву про уточнення вимог позову в частині місця проживання позивача (а.с.27-29).

У зв`язку з цим просить укладений шлюб з відповідачкою розірвати та визначити місце проживання малолітньої дитини з позивачем.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка щодо розлучення та визначення місця проживання дитини не заперечила. Позов визнала.

Представник третьої особи - органу Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області у судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву, в якій просить розглядати дану справу та вирішити питання про місце проживання малолітньої дитини без його участі. Просив долучити висновок органу опіки та піклування № 02-153388 від 17.08.2023 року (а.с.52, 53).

Заслухавши учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Загальними засадами дизпозитивності цивільного судочинства встановленими ст.13 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 20.02.2020 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано у Приморському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №71. Вказаний факт стверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 від 20.02.2020 року (а.с.7).

Від цього шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 04.09.2021 року (а.с.8).

Згідно довідки УСЗН Берегівської РДА (Виноградівська дільниця) №2109- від 04.06.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає в АДРЕСА_1 . Зарєстрований: АДРЕСА_2 (а.с.6).

Згідно довідки УСЗН Берегівської РДА (Виноградівська дільниця) №2109- від 24.12.2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживає в АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно довідки УСЗН Берегівської РДА (Виноградівська дільниця) №2109- від 24.12.2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживає в АДРЕСА_1 Зарєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 (а.с.12).

Згідно довідки УСЗН Берегівської РДА (Виноградівська дільниця) №2109- від 01.08.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично проживає в АДРЕСА_4 . Зарєстрований: АДРЕСА_2 (а.с.6).

Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 №02-15/3388 від 17.08.2023 року спеціалістами служби у справах дітей та фахівцями Центру надання соціальних послуг 09.08.2023 року здійснено виїзд за вказаною у позовній заяві адресою проживання громадян для можливості проведення обстеження умов проживання та встановлення причини спору між батьками з приводу визначення місця проживання дитини. Однак ні з матір`ю, ні з батьком провести бесіду не вдалося по причині відсутності їх за вказаною адресою.

Працівникам служби у справах дітей та Центру надання соціальних послуг зі слів сусідів ОСОБА_1 вдалось з`ясувати, що жінка разом з дитиною мешкає за адресою АДРЕСА_1 . В телефонному режимі ОСОБА_2 повідомив, що живе в АДРЕСА_4 . При спробі обстежити умови проживання за даною адресою, двері ніхто не відчинив.

14.08.2023 року до органу опіки та піклування звернулась громадянка ОСОБА_1 із заявою про розгляд питання про визначення місця проживання дитини без її участі. У заяві зазначила, що не заперечує щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 з його батьком. Повідомила, збирається виїжджати за кордон.

Питання про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 15.08.2023 року, куди запрошено батьків дитини. На засіданні ОСОБА_3 повідомив, що хоче, щоб син жив з ним, має можливість забезпечити дитину всім необхідним, працює приватним підприємцем.

Разом з тим, під час прийняття рішення членами комісії звернуто увагу на малолітній вік дитини, якій виповнилось всього 2 роки, на необхідність материнської турботи. Також зауважено про фактичну відсутність спору з приводу визначення місця проживання дитини, що підтверджено поданою заявою матір`ю ОСОБА_1 .

За результатами розгляду питання прийнято рішення, письмовий висновок органу опіки та піклування згідно ст.19 Сімейного кодексу України при участі в засіданні надати суду, де зазначити наступне: враховуючи відсутність спору з приводу визначення місця проживання дитини, а також той факт, що до матеріалів позовної заяви не додано документи, які свідчать про більшу чи меншу спроможність одного або другого з батьків виконувати свої батьківські обов`язки, є недоцільним визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_4 .

Враховуючи вищенаведене, орган опіки та піклування Виноградівської міської ради вважає недоцільним визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_4 (а.с.36-36 зв).

Згідно поданої до суду заяви ОСОБА_4 від 23.08.2023 року позов визнає у повному обсязі (а.с.38).

Вирішуючи питання про розірвання шлюбу суд виходить з наступного.

У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Зважаючи на обставину, що представник позивача та відповідачка вважали за неможливе збереження шлюбу, керуючись принципом добровільності шлюбних відносин та з врахуванням права подружжя на припинення шлюбних відносин, вимога позову в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання із дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права і практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписи ч.1 ст. 161 СК України передбачають право батьків на звернення до органу опіки та піклування або суду у разі відсутності згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

У спірних правовідносинах відсутній спір щодо місця проживання малолітньої дитини, оскільки відповідач (мама дитини) до суду подала заяву, в якій позов визнала (а.с.38). Аналогічну позицію відповідачка демонструвала під час розгляду питання доцільності визначення місця проживання дитини органу опіки та піклування, про що зазначено у відповідному висновку від 17.08.2023 року, що між батьками фактично відсутній спір з приводу визначення місця проживання дитини (а.с.36-36 зв.).

За вказаних обставин та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задоволити частково.

Шлюб, укладений між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований 20.02.2020 року Приморським районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №71 розірвати.

У задоволенні решти позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09.10.2023 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо