ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/359/18 Номер провадження 22-ц/814/1421/23Головуючий у 1-й інстанції Шрамко Л.А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Триголов В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником адвокатом Головань Тетяною Георгіївною,

на рішення Ленінського районного суд м. Харкова від 11 червня 2020 року, постановлене суддею Шрамко Л.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступниками якого є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення боргу та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступниками якого є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , про визнання боргової розписки недійсною,

в с т а н о в и в:

29.01.2018 ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу, уточнивши вимоги заявами від 11.12.2018 та від 04.01.2019./а.с.98-104, 117-124 т.1/ В обґрунтування підстав позову зазначає, що 10.09.2015 позичив ОСОБА_1 95 000,00 дол. США, що підтверджується розпискою, написаною власноручно позичальником, зі строком виконання зобов`язання 5 років згідно графіку, за яким слід повернути: у 2016 році 15 000,00 дол. США, у 2017 році 25 000,00 дол. США, у 2018 році 25 000,00 доларів США, у 2019 році 30 000,00 дол. США. Після настання дати повернення позики за першими двома платежами відповідач ОСОБА_6 своїх зобов`язань за розпискою не виконав, вимоги повернути кошти ігнорує. Із наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму боргу врозмірі 40 000,00 дол. США, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом дол. США на день платежу у розмірі 1 100 46,40 грн.

14.03.2019 ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки недійсною. В обґрунтування вимог позову зазначає, що 12.06.2012, на прохання ОСОБА_2 , ним складено розписку про отримання у останнього грошових коштів у сумі, еквівалентній 100 000,00 дол. США, які зобов`язується повернути у строк до 12.06.2013. Передувала складенню розписки, домовленість сторін про будівництво та відкриття мультибрендової АЗС, для чого кожен із них повинен був надати на будівництво по 600 000,00 дол. США. Для вказаних цілей позивач передав відповідачу 100 000,00 дол. США та, користуючись його довірою, попросив останнього скласти розписку. У подальшому після початку будівництва, коли настала необхідність внесення чергової суми коштів, у межах, визначених 600 000,00 дол. США, позивач повідомив його про відмову продовжувати участь в проекті, через що відповідач поніс додаткові та надмірні витрати, які по завершенню будівництва перевищили 1 500 000,00 дол. США. Разом із цим, сторони досягли домовленості, що відповідач поверне позивачу 100 000,00 дол. США після завершення будівництва АЗС та її продажу.

Влітку 2015 року позивач, запевнивши відповідача, що не буде нікуди пред`являти розписку, попросив її переписати через закінчення строку давності вимог за нею. Звертає увагу, що саме за ініціативою позивача сума боргу була ним зменшена із 100 000,00 дол. США до 95 000,00 дол. США. і відмітки про отримання коштів у якості погашення суми робилися позивачем власноручно на зворотній стороні копії розписки від 20.09.2015. Оригінали вказаних документів зберігаються у відповідача та можуть бути надані суду для огляду, а копія розписки від 20.09.2015, надана позивачем в якості додатку до відповіді на відзив, є підробкою, такої боргової розписки відповідач не писав, та грошових коштів за розпискою не отримував. Із підстав викладеного, посилаючись на положення ст.ст.203, 215, 228, 625, 627, 1046 ЦК України, доводить відсутність його волевиявлення на укладення договору позики в сумі 95 000,00 дол. США згідно розписки, яка ним не складалася та просить визнати таку боргову розписку від 10.09.2015 недійсною.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27.08.2019 прийнято зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки від 10.09.2015 недійсною. Основний та зустрічний позов об`єднано в одне провадження./а.с.193 т.1/

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11.06.2020 позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково та стягнуто із ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у розмірі 40 000,00 дол. США зі сплатою вказаної суми у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день платежу.

І інший частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 8 810,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання боргової розписки від 10.09.2015 недійсною відмовлено.

При постановленні рішення, районний суд виходив із того, що позивачем доведено належними доказами наявність між сторонами правовідносин позики відповідно до умов розписки, на підставі якої позивач передав, а відповідач отримав у борг грошові кошти, зобов`язавшись їх повернути у визначений строк.

Враховуючи, що на час винесення рішення невідомо, який буде офіційний курс долара США на час платежу, суд визнав, що основний позов підлягає частковому задоволенню, зі стягненням з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 40 000,00 дол. США зі сплатою вказаної суми у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день платежу.

У задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання договору позики недійсним відмовлено за недоведеністю. Тоді як договір позики повністю відповідає вимогам чинного законодавства України та містить всі істотні умови, передбачені законом для таких договорів.

Відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_7 , оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування усіх обставин справи, просить рішення районного суду скасувати в частині задоволених вимог позову ОСОБА_2 , ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні первинних вимог позову відмовити.

Із підстав, раніше викладених у зустрічному позові, доводить, що первинно ним, відповідачем, було складено письмову розписку від 12.06.2012 про отримання 100 000,00 дол. США, строком виконання зобов`язання до 12.06.2013. Грошові кошти були отримані ним на спільний проект сторін, будівництво АЗС, від участі у якому позивач у подальшому відмовився, і внесені ним кошти на будівництво повинні були бути йому повернуті за завершенням будівництва, із коштів від продажу станції.

Повідомляє, що, на прохання позивача, він переписав розписку від 12.06.2012, строк пред`явлення якої до виконання спливав, за ініціативою позивача вказавши суму боргу 95 000,00 дол. США із графіком платежів на наступні чотири роки. Із оригіналу такої розписки позивач зробив копію та передав її відповідачу із уже зміненою датою на 20.09.2015. Тобто розписка від 20.09.2015 є копією розписки від 10.09.2015, де відповідав дописав свою адресу. Увесь період повернення боргу супроводжувався внесенням відповідних записів про отримання коштів позивачем власноручно.

Вважає, що позивач, зловживаючи довірою відповідача, реалізуючи заздалегідь заплановані дії, спрямовані на заволодіння його грошовими коштами, зазначав, що кошти повернуті ним за борговою розпискою від 20.09.2015, достеменно знаючи, що такої розписки не існує.

Після проведення повного розрахунку 30.08.2019 позивач, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, на ксерокопії з виправленою датою зробив напис про проведення повного розрахунку і повернув її як оригінал відповідачу. Останній не звернув увагу на те, що повернута розписка є ксерокопією з виправленою датою, оскільки довіряв позивачу. Із підстав викладеного наголошує, що єдиною розпискою, яку він писав як гарантію повернення боргу в розмірі 95 000,00 дол. США є розписка від 10.09.2015 і всю суму боргу він повернув позивачу згідно погодженого графіку.

Зазначає, що оскаржуване удове рішення не ґрунтується на доказах та звертає увагу, що розписки від 10.09.2015 судом не досліджувався і у справі відсутній, а наявна у справі її копія засвідчена не встановленою особою.

Вважає, що поза увагою районного суду залишився висновок експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів №6318 від 21.04.2020, яким установлено, що копії розписки від 20.09.2015 виконувалася на різних копіювально-розмножувальних пристроях з проміжних копій, що свідчить про її підробку.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 17.09.2020 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником адвокатом Головань Т.Г., на рішення Ленінського районного суд м. Харкова від 11.06.2020.

21.09.2020 представником відповідача адвокатом Головань Т.Г. надано Харківському апеляційному суду копію висновку експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів №6318 від 21.04.2020.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.09.2020 у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду.

06.10.2020 позивачем та 16.11.2020 в його інтересах представником подано відзив та пояснення на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ./а.с.111 т.3/

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 03.02.2021 провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.119 т.3/

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.07.2021 відновлено провадження у справі та витребувано з Третьої Харківської міської ДНК наступну інформацію: чи заводилася спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; чи зверталися спадкоємці із заявами про прийняття або про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .?; якщо зверталися, то хто і коли? Зазначити їх прізвище, ім`я та по-батькові, їх адреси для виклику до суду у зв`язку із залученням до участі у справі в якості правонаступників померлого позивача ОСОБА_2 /а.с.131-132 т.3/

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.10.2021 така інформація запитана у приватного нотаріуса Шефеля Д.С./а.с.153-154 т.3/

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.11.2021 поновлено провадження у справі та залучено до участі у справі на стадії апеляційного провадження у якості правонаступників позивача ОСОБА_3 : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 ./а.с.161-162 т.3/

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26.12.2022 справа прийнята до свого провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Учасники судового процесу в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи в порядку ч.13 ст.128 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Головань Т.Г. просила розглядати справу за її участі в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів, однак у зв`язку з технічними причинами на відеозв`язок не вийшла.

Відповідно до ч.4 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

З огляду на викладене, враховуючи положення ч.2 ст.372 цього Кодексу, неявка сторін, належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив наступне.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.06.2012 ОСОБА_1 складено розписку, копія якої приєднана до справи, але її якість не дозволяє встановити повний її зміст, про отримання в борг у ОСОБА_2 100 000,00 дол. США./а.с.143 т.1/

10.09.2015 ОСОБА_1 складено розписку про отримання ним в борг у ОСОБА_2 гроші в сумі еквівалентній 95 (дев`яносто п`ять) тис. дол. США строком на п (п`ять) років, які зобов`язується повернути до кінця 2019 року за наступним графіком: 2016 рік еквівалент 15 тис. дол. США; 2017 рік еквівалент 25 тис. дол. США; 2018 рік еквівалент 25 тис. дол. США; 2019 рік еквівалент 30 тис. дол. США. За наявності можливе дострокове повернення, що підтверджується копією розписки, засвідченою суддею Шрамко Л.Л. із відміткою, що оригінал оглянуто в судовому засіданні і повернуто представнику позивача ОСОБА_8 /а.с.8 т.1/

Також у справі наявна копія розписки від 20.09.2015, складена ОСОБА_1 тотожного змісту із розпискою від 10.09.2015, яка містить помітки про отримання ОСОБА_2 :

- 19.06.2018 отримав 26 350 грн. в рахунок основного боргу. До 19.06.2018 отримав в рахунок погашення осново боргу еквівалент суми 19 (дев`ятнадцять) тич. дол. США;

- 26.06.2018 ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_10 2 000 дол. США в рахунок основного боргу від 12.06.2012 по реструктуризації боргу від 20.09.2015;

- 02.07.2018 ОСОБА_11 отримав суму еквівалентну 1 000 дол. США. Всього з 05.10.2016 по 02.07.2018 отримав кошти в рахунок основного боргу від 12.06.2012 в сумі 23 000 дол. США по реструктуризації боргу від 20.09.2015;

- 11.07.2018 ОСОБА_9 отримав суму еквівалент 2 000 дол. США в рахунок основного боргу від 12.06.2012 реструктуризацію боргу від 20.09.2015;

- 18.07.2018 ОСОБА_9 отримав суму еквівалент 2 000 дол. США в рахунок основного боргу по розписці від 12.06.2012 та реструктуризації боргу від 20.09.2015;

- 25.07.2018 ОСОБА_9 отримав суму еквівалент 2 000 дол. США від ОСОБА_1 в рахунок основного боргу від 12.06.2016 по реструктуризації боргу від 20.09.2015;

- 31.07.2018 ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_1 гроші суму еквівалент 2 000 дол. США в рахунок основного боргу від 12.06.2016 по реструктуризації боргу від 20.09.2015;

- 08.08.2018 ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 2 000 дол. США в рахунок основного боргу за розпискою від 12.06.2012;

- 15.08.2018 ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_1 суму еквівалент 2 000 дол. США в рахунок основного боргу за розпискою від 12.06.2012 по реструктуризації боргу від 20.09.2015;

- 22.08.2018 ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 2 000 дол. США в рахунок основного боргу за розпискою від 12.06.2012 по реструктуризації боргу від 20.09.2015;

- 06.09.2018 ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 3 000 дол. США в рахунок основного боргу за розпискою від 12.06.2012 по реструктуризації боргу від 20.09.2015./а.с.92-93 т.1/

20.09.2015 ОСОБА_1 складено розписку, копія якої приєднана до справи, про отримання в борг у ОСОБА_2 грошей в сумі еквівалентній 100 000,00 дол. США, строком на 5 (п`ять) років. На звороті наявні відомості про виконання позики./а.с.130-132 т.1/

15.08.2018 ОСОБА_1 складено розписку, копія якої приєднана до справи, про отримання в борг у ОСОБА_2 5 (п`ять) тисяч дол. США, які зобов`язується повернути до кінця 2019 року./а.с.133 т.1/

01.06.2018 ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_6 із вимогою повернути борг за позикою від 10.09.2015 у розмірі 95 000,00 дол. США у продовж 15-ти днів./а.с.105 т.1/

Згідно висновку експерта Харківського НДЕКЦ МВС України від 24.10.2019 №10/429СЕ-19, розписка гр. ОСОБА_1 від 20.09.2015 на суму 95 000 дол. США, що починається словами « ОСОБА_12 » та закінчується словами «г.Харьков (підпис) ОСОБА_13 20.09.2015г.), не є оригіналом документа, а є технічним зображенням документа, відтвореним струменевим способом друку./а.с.202-207 т.1/

Як убачається з висновку судової технічної експертизи №10/436СЕ-19 від 25.10.2019, вказана розписка ОСОБА_1 від 20.09.2015 на суму 95 000 доларів США, не є оригіналом документа, а є технічним зображенням документа, відтвореним струменевим способом друку. У вказаній розписці ознак монтажу виявлено не було. Встановити відсутність факту монтажу в наданому на дослідження технічному зображенні документа не виявилося можливим з причин відсутності ознак монтажу, що не виключає його наявність./а.с.209-218 т.1/

24.12.2019 ОСОБА_2 звернувся із заявою про застосування спливу строку позовної давності до зустрічних вимог ОСОБА_1 /а.с.225 т.1/

При постановленні рішення в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач неодноразово позичав грошові кошти у позивача, про що надавав розписки. Оригінал боргової розписки від 10.09.2015, якою підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання, знаходиться у позивача та наданий суду, чим відповідно до положень ст.545 ЦК України підтверджується невиконання відповідачем договірних зобов`язань по поверненню позики. Належних та допустимих доказів повернення боргу відповідач не надав.

Посилання відповідача на підробку боргової розписки та вчинення шахрайських маніпуляцій з розписками не підтверджені належними та допустимими доказами, а надані ним розписки про погашення боргу йдеться про погашення відповідачем реструктуризованого боргу за розпискою від 12.06.2012, що не впливає на обсяг зобов`язань за позикою згідно розписки від 10.09.2015.

Враховуючи, що на час винесення рішення невідомо, який буде офіційний курс долара США на час платежу, суд визнав, що основний позов підлягає частковому задоволенню, постановивши до стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 40 000,00 дол. США зі сплатою вказаної суми у гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день платежу.

Апеляційний суд, в оскаржуваній частині, з такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність висновків районного суду не спростовують, зводяться до незгоди з судовим рішенням, переоцінки доказів та хибного тлумачення норм матеріального права на власну користь.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №319/1669/16, від 08.07.2019 у справі №524/4946/16, від 12.09.2019 у справі №604/1038/16 та від 23.04.2020 у справі №501/1773/16-ц.

Згідно зі статтею 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

З огляду на викладене, установивши, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, а кошти, отримані у позику, не повернуті, апеляційний суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, розмір якої не спростований відповідачем.

Власна позиція відповідача щодо природи зобов`язання є суперечливою, оскільки вважаючи такий правочин недійсним відповідач не заперечив факт отримання коштів та їх розмір, обґрунтовуючи необхідність позики підприємницькою діяльністю, що не звільняє позичальника від виконання зобов`язання.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано, а доводи апеляційної скарги зводяться до існування позадоговірних відносин із позивачем, які передують обставинам укладеного договору позикита не спростовують факту отримання коштів позики, а тому апеляційним судом відхиляються як безпідставні.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, зокрема, висновків експерта, які не стосуються предмета позики згідно розписки від 10.09.2015, оригінал якої становив предмет дослідження суду першої інстанції, її копія засвідчена суддею, а оригінал повернутий представнику позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, в оскаржуваній частині, має бути залишено без змін. В частині зустрічних вимог ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником адвокатом Головань Тетяною Георгіївною, залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суд м. Харкова від 11 червня 2020 року, в оскаржуваній частині, залишити без змін.

В частині зустрічних вимог ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24.10.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

В.М. Триголов