Справа № 132/2908/22
Провадження № 2/132/201/23
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" жовтня 2023 р. Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Павленко І.В.

за участю секретаря Олійник Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Ідея Банк" про зобов`язання здійснити перерахунок платежів,

ВСТАНОВИВ:

До Калинівського районного суду Вінницької області звернулася позивач ОСОБА_1 в особі представника-адвоката Марусича М.С. із вказаним позовом, в якому просить: зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів у розмірі 47238,17 грн, здійснених ОСОБА_1 за Договором кредиту та страхування № Р24.22154.006904671 від 08.08.2020, з часу його укладення по 21.06.2022, зарахувавши сплачені вже кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по договору кредиту та страхування Р24.22154.006904671 від 08.08.2020. В обґрунтування цих вимог зазначив, що 08.08.2020 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Договір кредиту та страхування Р24.22154.006904671, за умовами якого (п.1.2) банк надає їй кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 86136,00 грн, включно з витратами на страховий платіж, які становлять 14653,84 грн (п. 2.1), а позивач зобов`язалася отримати кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості). Пунктом 1.5 кредитного договору визначено, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (https//ideabank.ua/uk/about/public-contacts), за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів на приймання готівки з подальшим зарахування на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору, розміщені на веб-сайті Банку: https//ideabank.ua. Відповідно до п. 5 Паспорту споживчого кредиту, який є Додатком № 1 до договору кредиту № Р24.22154.006904671 від 08.08.2020 та п.7 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит в розділі «платежі за додаткові послуги - плата за обслуговування кредитної заборгованості» визначено розмір цієї плати за період з 08.08.2020 - 08.08.2023; розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості за вказаний період визначений в сумі 61397,71 грн. Станом на 16.11.2022 ОСОБА_1 сплачено кошти за кредитним договором в розмірі 47238,17 грн. Зазначає, що AT «Ідея Банк» у кредитному договорі № Р24.22154.006904671 від 08.08.2020, встановило щомісячну плату за надання інформації з приводу виконання кредитного договору (п. 1.5 Договору кредиту та страхування та п. 5 Додатку №1 до Договору кредиту та страхування, п. 9.8.2 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБФО)), а саме: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС; повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором (надалі - «графік щомісячних платежів»).

Однак, відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умову виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Виходячи з викладеного вважає, що має місце встановлення у положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить наведеним нормам Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних частин договору недійсними.

Також зазначає, що згідно з Довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту та страхування № Р24.22154.006904671 від 08.08.2020, загальна сума заборгованості 69319,18 грн, з яких: 67435,10 грн-тіло кредиту, 1884,08 грн-проценти за користування кредитом. Плата за обслуговування кредитної заборгованості за весь період складає 61397,71 грн.

Згідно з наданою відповідачем випискою позивач сплачувала у період часу з 10.08.2020 до 21.06.2022 щомісячно платіж, який складався з погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредитної заборгованості. Загальна сума оплати позивачем кредиту за вищезазначений період становить 178222,00 грн.

За обслуговування кредитної заборгованості за Договором кредиту та страхування № Р24.22154.006904671 від 08.08.2020, відповідно виписки за період з 10.08.2020 до 21.06.2022, позивачем проведено оплату в розмірі 47238,17 грн.

Тобто, позивачем на виконання графіку щомісячних платежів за кредитним договором вносились щомісячні платежі, розраховані банком, в тому числі і платежі на виконання пунктів 1.5 Договору та 5 Паспорту споживчого кредиту, додатку №1 до Договору (плата за обслуговування кредиту).

З огляду на нікчемність пунктів 1.5 Договору та 5 Паспорту споживчого кредиту, додатку №1 до Договору, позивачем зайво сплачено з 10.08.2020 до 21.06.2022 кошти на загальну суму 47238,17 грн.

Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитись перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Факт обізнаності позивача про свій обов`язок сплачувати комісію банку в момент укладення договору не спростовує протиправність відповідних положень кредитного договору та їх невідповідності вимогам частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, після укладення кредитного договору позивачці стало відомо, що встановлена банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливою умовою договору та повинна надаватися на безоплатній основі, а тому є всі підстави для визнання кредитного договору частково недійсним та повернення банком зайво сплачених нею коштів. Вважає, що умови кредитного договору, що передбачають плату за обслуговування кредитної заборгованості призводять до істотного дисбалансу сторін.

З огляду на те, що кредитний договір в частині встановлення щомісячної комісійної винагороди банку за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним, наявні підстави про зобов`язання AT «Ідея Банк» зарахувати сплачену позичальником комісію у рахунок погашення основного боргу.

Даний позов на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Калинівського районного суду Вінницької області від 16.11.2022 переданий на розгляд судді Ставнійчук С.В.

Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Ставнійчук С.В. від 21.11.2023 відкрито провадження у зазначеній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку з перебуванням судді Ставнійчук С.В. на довготривалому лікарняному по вагітності та пологам, в провадженні якої перебувала вказана цивільна справа, останню відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2023 передано на розгляд судді Павленко І.В.

Ухвалою судді Павленко І.В. від 25.01.2023 прийнято до свого провадження цивільну справу № 132/2908/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Ідея Банк" про зобов`язання здійснити перерахунок платежів, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 16.02.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилась, при цьому від її представника-адвоката Цимбал А.А. надійшла заява (документ сформований в системі «Електронний суд» 13.09.2023) про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, хоча АТ «Ідея Банк» про час та день розгляду справи повідомлене належним чином про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, наявне в матеріалах справи.

Підстав для відкладення розгляду справи в судовому засіданні у відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України судом не встановлено.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши кожен з наявних у матеріалах справи доказ на предмет належності, допустимості та достовірності, а усі докази разом на предмет їх достатності в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Так, 08.08.2020 між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» було укладено Договір кредиту та страхування Р24.22154.006904671, за умовами якого (п.1.2) банк надає їй кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 86136,00 грн, включно з витратами на страховий платіж, які становлять 14653,84 грн (п. 2.1), а позивач зобов`язалася отримати кредит та повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості). Пунктом 1.5 кредитного договору визначено, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (https//ideabank.ua/uk/about/public-contacts), за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів на приймання готівки з подальшим зарахування на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору розміщені на веб-сайті Банку: https//ideabank.ua. Відповідно до п. 5 Паспорту споживчого кредиту, який є Додатком № 1 до договору кредиту № Р24.22154.006904671 від 08.08.2020 та п.7 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит в розділі «платежі за додаткові послуги - плата за обслуговування кредитної заборгованості» визначено розмір цієї плати за період з 08.08.2020 - 08.08.2023; розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості за вказаний період визначений в сумі 61397,71 грн. Станом на 16.11.2022 ОСОБА_1 сплачено кошти за кредитним договором в розмірі 47238,17 грн. Зазначає, що AT «Ідея Банк» у кредитному договорі № Р24.22154.006904671 від 08.08.2020, встановило щомісячну плату за надання інформації з приводу виконання кредитного договору (п. 1.5 Договору кредиту та страхування та п. 5 Додатку №1 до Договору кредиту та страхування, п. 9.8.2 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБФО)), а саме: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС; повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором (надалі - «графік щомісячних платежів»).

Згідно з Довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту та страхування № Р24.22154.006904671 від 08.08.2020, загальна сума заборгованості 69319,18 грн, з яких: 67435,10 грн-тіло кредиту, 1884,08 грн-проценти за користування кредитом. Плата за обслуговування кредитної заборгованості за весь період складає 61397,71 грн.

Згідно з наданою відповідачем випискою позивач сплачувала у період часу з 10.08.2020 року до 21.06.2022 щомісячно платіж, який складався з погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредитної заборгованості. Загальна сума оплати позивачем кредиту за вищезазначений період становить 178222,00 грн.

За обслуговування кредитної заборгованості за договором кредиту та страхування № Р24.22154.006904671 від 08.08.2020, відповідно виписки за період з 10.08.2020 до 21.06.2022, позивачем проведено оплату в розмірі 47238,17 грн.

Тобто, позивачем на виконання графіку щомісячних платежів за кредитним договором вносились щомісячні платежі, розраховані банком, в тому числі і платежі на виконання пунктів 1.5 Договору та 5 Паспорту споживчого кредиту, додатку №1 до Договору (плата за обслуговування кредиту).

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України роз`яснив порядок набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії,які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1, та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління НБУ постановою № 49 від 08 червня 2017 року затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Додатком 2 до протоколу Комітету з управління активами, пасивами і тарифами ПАТ «Ідея Банк» № 119.2 від 02 жовтня 2017 року затверджено тарифи банку, у тому числі щодо послуг з кредитування. Тарифи передбачають такі послуги за обслуговування кредитної заборгованості: обслуговування кредитної лінії (визначення вартості послуги обумовлено умовами договору), видача довідок про кредитну заборгованість (50 грн), надання довідки про рух по рахунку (виписка по одному рахунку) (50 грн), надання довідки про рух по всіх рахунках кредитної угоди (історія договору) (75 грн), детальна розшифровка заборгованості за кредитом (150 грн), зміна дати щомісячного чергового платежу (100 грн), надання нового графіку щомісячних платежів за зверненням позичальника (100 грн), видача завірених печаткою банку копій кредитних договорів та додатків на них (за кожну), які зберігаються в архіві (50 грн), надання термінової послуги (200 грн).

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19 (провадження № 61-7416св20).

Отже, щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Пунктом 1.5 кредитного договору ОСОБА_1 встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості, до якої з урахуванням п. 9.8.2 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в редакції станом на час укладення кредитного договору) входить і плата за надання інформації щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем.

Розмір плати за обслуговування кредиту визначений у пункті 5 додатку №1 до договору кредиту (у графіку щомісячних платежів) та змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 2487,38 грн, останній 355,94 грн.

Надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

З аналізу наведеного, слід дійти висновку, що фактично на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць послуги з надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС - повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника і з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо, мають оплатний характер, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає, що положення п. 1.5 договору кредиту та страхування та п.5 додатку №1 до договору кредиту та страхування, укладених між сторонами, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

При цьому, слід зазначити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження№ 12-140гс19)).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів у розмірі 47238,17 грн, здійснених ОСОБА_1 за Договором кредиту та страхування № Р24.22154.006904671 від 08.08.2020, з часу його укладення по 21.06.2022, зарахувавши сплачені вже кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по договору кредиту та страхування Р24.22154.006904671 від 08.08.2020, що забезпечує захист інтересу позивача у правовій визначеності.

Вирішуючи питання судових витрат, суд зазначає наступне.

За подання до суду позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Враховуючи прийняте судом рішення та на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про споживче кредитування», ст.ст. 204, 207, 215, 216, 509, 526,530, 610, 612 ЦК України, ст.ст.12, 80, 81, 141, 211, 247, 259, 268, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів у розмірі 47238,17 грн, здійснених ОСОБА_1 за Договором кредиту та страхування № Р24.22154.006904671 від 08.08.2020, з часу його укладення по 21.06.2022, зарахувавши сплачені вже кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по договору кредиту та страхування Р24.22154.006904671 від 08.08.2020.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» () в дохід держави 992,40 грн судових витрат по сплаті судового збору.

Повний текст судового рішення складено 13.10.2023.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому ст.354 ЦПК України.

Суддя