КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/8742/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Дутчак І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційні скарги Грабця Ігоря Несторовича , який діє від імені та в інтересах Київської обласної прокуратури, та Жиліна Олександра Федоровича , який діє від імені та в інтересах Державної казначейської служби України, на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про визнання фактів порушення конституційних прав потерпілої особи правоохоронними органами при розслідуванні кримінальної справи та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про визнання фактів порушення конституційних прав потерпілої особи правоохоронними органами при розслідуванні кримінальної справи та відшкодування моральної шкоди. Зазначив, що 30 вересня 1997 року згідно заяв ошуканих громадян прокурором Броварського району Київської області була порушена кримінальна справа за № 57-720 щодо посадових осіб Акціонерного товариства "Українська інвестиційна компанія "Приватна справа" за ст. 143, ч. 1 ст. 148-8 КК України 1960 року, розслідування якої доручено слідчому відділу Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області. У подальшому склад цих злочинів перекваліфіковано відповідно на ч.4 ст.190 та ч.1 ст.223-1 КК України 2001 року. У ході розслідування кримінальної справи встановлено, що в період 1994-1995 р.р. посадові особи АТ "УІК "Приватна справа" через систему 68 філій Товариства по всій Україні ввели в оману майже мільйон громадян, шахрайським шляхом заволоділи їхніми грошовими коштами та іншими цінностями. Довіряючи оголошенням у пресі та закликам держави про інвестування економіки, бажаючи захистити грошові заощадження від інфляції, він також вклав у АТ "УІК "Приватна справа" свої заощадження. Наприкінці 1997 року АТ "УІК "Приватна справа" зникло, залишивши своїх інвесторів з неіснуючими на біржовому й фінансовому ринках акціями вказаного товариства, чим йому завдано майнової шкоди. Перші декілька років досудове розслідування кримінальної справи здійснювалося, але не дуже ефективно. У подальшому протягом більше десяти років слідчі лише імітували розслідування кримінальної справи, хоча фактично нічого не робили. У матеріалах кримінальної справи наявні процесуальні документи, датовані лише по 2013 рік. Відсутність документів слідчих у період з лютого 2013 року по травень 2015 року свідчить про бездіяльність і саботаж досудового розслідування. Слідство свідомо скоротило період вчинення злочинів із п`яти (1993-1997) років до двох (1994-1995) років; скоротило кількість потерпілих із 1 мільйона до 37 тисяч осіб; основний підозрюваний ОСОБА_4 викликався на допит лише один раз, хоча місце його знаходження було відоме. Позивач ОСОБА_3 вважає, що особи, які вчинили вказані злочини, були відомі слідчому органу та прокуратурі, були всі наявні підстави для притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, чого не зроблено. Слідчі неодноразово незаконно закривали провадження у даній кримінальній справі. При провадженні кримінальної справи № 57-720 він був позбавлений можливості оскаржувати винесені слідчими постанови, бездіяльність слідчих і прокурорів, оскільки як потерпілий не отримував повідомлень від слідчих органів та прокуратури про вчинені ними процесуальні дії. Невиконання слідчими і прокурорами своїх службових обов`язків, фальсифікація ними документів, бездіяльність і саботаж у розшуку шахраїв, недбалість і неналежне розслідування кримінальної справи, відписки на його звернення посадових осіб держави та правоохоронних органів, порушують низку його конституційних прав. Вказані порушення його конституційних прав, надмірна тривалість досудового розслідування кримінального провадження, відсутність об`єктивного контролю з боку прокуратури, призвели до немайнових втрат та завдали моральної шкоди, яка полягає у погіршенні стану здоров`я, душевних стражданнях у зв`язку із неможливістю протягом тривалого часу захистити свої права потерпілого у кримінальному провадженні. Позивач зазначає, що є особою з інвалідністю, через постійні стреси у нього виникли болі в серці, головні болі, що потребує значних витрат на лікування.

Позивач ОСОБА_3 просив визнати факт порушення Державою Україна в особі Київської обласної прокуратури його конституційних прав як потерпілого при проведенні досудового розслідування кримінальної справи № 57-720 та стягнути на його користь завдану моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 60000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 40000 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку представниками Київської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України.

Представник Київської обласної прокуратури в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення обставини, що мають значення для справи. Вважає, що позивач не довів наявність жодного з елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, не надав доказів того, що мали місце протиправні дії чи бездіяльність Київської обласної прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000477, не надав доказів заподіяння моральної шкоди та наявності вини працівників органів прокуратури, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органів прокуратури і шкодою. Позивач не довів належними і допустимими факт заподіяння шкоди, що відповідно до ст. 81 ЦПК є його процесуальним обов`язком. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, в порушення вимог ст. ст. 263, 264 ЦПК України суд першої інстанції не з`ясував повно і всебічно дійсні обставини справи, не дослідив усі надані сторонами докази у їх сукупності й не надав їм належної правової оцінки, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі 40000 грн. Наголошує на тому, що оскарження дій та бездіяльності органів прокуратури не є предметом судового розгляду в порядку цивільного судочинства. При розгляді справи за правилами цивільного судочинства справи суд не може перебирати на себе повноваження слідчого судді з приводу встановлення неправомірності в діях чи бездіяльності прокуратури чи конкретної посадової особи прокуратури, не може вдаватися до оцінки дій слідчих, прокурорів, порядку проведення ними тих чи інших процесуальних дій, проведення яких прямо регламентовано кримінальним процесуальним законодавством та встановлювати надмірну тривалість досудового розслідування.

Представник Державної казначейської служби України в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суд першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 . Посилається порушення норм матеріального і процесуального права. Вважає, що позивач не довів наявності всіх складових цивільного правопорушення, необхідних для відшкодування моральної шкоди, а також розміру шкоди. Звертає увагу на те, що Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 ЦК України. Жодних прав та інтересів позивача Казначейство не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдало. Сам позивач не вказував на Казначейство як на порушника своїх прав, а тому Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів, й безпідставно залучене до участі в справі як відповідач.

В апеляційній інстанції представники Київської обласної прокуратури і Державної казначейської служби України підтримали апеляційні скарги та просять їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_3 просить відхилити подані апеляційні скарги, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 вересня 1997 року прокурором Броварського району Київської області Грицаєнком Л.Р. за фактами порушення випуску (емісії) та обігу цінних паперів і шахрайства з боку посадових осіб АТ "УІК "Приватна справа" порушено кримінальну справу за № 57-720 за ознаками злочинів, передбачених ст. 148-8 ч. 1, ст. 143 КК України (1960 року).

16 липня 1998 року в.о. слідчого СУ ГУ МВС України Євичем В.Г. у цій кримінальній справі № 57-720 винесено постанову, якою ОСОБА_3 визнано потерпілим у справі.

01 лютого 2003 року слідчим СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Дяченко Р.Д. склади зазначених злочинів перекваліфіковано на ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 223-1 КК України (2001 року).

30 грудня 2003 року постановою слідчого СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Піхотного М.Д. вказану кримінальну справу закрито у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб АТ "УІК "Приватна справа" складу зазначених вище злочинів. 19 квітня 2004 року прокурором Київської області цю постанову слідчого скасовано.

30 липня 2007 року начальником СВ Броварського РВ ГУ МВС України в Київській області Тимощуком М.В. розслідування зазначеної кримінальної справи зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 206 КПК України у зв`язку із не встановленням осіб, які вчинили злочин. 02 липня 2010 року заступником Броварського міжрайонного прокурора Київської області Бургелою О.В. постанову про зупинення розслідування кримінальної справи скасовано, справу направлено до Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області для організації подальшого досудового слідства.

14 грудня 2010 року за неналежне виконання службових обов`язків відносно начальника СВ Броварського МВ ГУ МВС України Київської області ОСОБА_5 порушено дисциплінарне провадження, оскільки вивченням кримінальної справи № 57-720 за фактом порушення випуску та обігу цінних паперів та шахрайства за ознаками злочинів, передбачених ст. 148-8 ч. 1 і ст. 143 КК України (1960 року), Броварською міжрайонною прокуратурою Київської області встановлено, що досудове слідство у даній справі проводиться тривалий час та зводиться лише до формального надання запитів, вказівки прокурорів до теперішнього часу не виконані.

10 лютого 2011 року вказану кримінальну справу прийнято до провадження слідчим СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Лукіяновою М.Д., 05 травня 2011 року за результатами розслідування кримінальної справи нею винесено постанову, яку погоджено заступником Броварського міжрайонного прокурора Київської області, про направлення справи до суду для вирішення питання про її закриття за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

08 червня 2011 року постановою Броварського міськрайонного суду Київської області дану кримінальну справу закрито за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку із не встановленням осіб, які вчиняли шахрайські дії в особливо великих розмірах у складі організованої групи.

18 квітня 2012 року ухвалою Апеляційного суду Київської області скасовано постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2011 року, кримінальну справу № 57-720 направлено для розгляду по суті.

Постановою слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України від 05 травня 2012 року, погодженою прокурором, кримінальну справу № 57-720 було передано до суду для її закриття за давністю притягнення до кримінальної відповідальності.

25 травня 2012 року постановою Броварського міськрайонного суду Київської області у закритті кримінальної справи № 57-720 відмовлено, кримінальну справу направлено для проведення подальшого досудового розслідування.

Постановою слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України від 02 липня 2012 року, погодженою заступником Броварського міжрайонного прокурора, зазначену вище кримінальну справу № 57-720 передано до суду для її закриття за давністю притягнення до кримінальної відповідальності.

01 серпня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області, розглянувши дану постанову слідчого про закриття кримінальної справи № 57-720, у її закритті постановою відмовив, справу судом повернуто прокурору для організації додаткового розслідування.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2012 року апеляційну скаргу прокурора на вказану постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2012 року залишено без задоволення.

У зв`язку із набранням 19 листопада 2012 року чинності Кримінальним процесуальним кодексом України в новій редакції (далі - КПК України), 30 січня 2013 року відомості про дану кримінальну справу були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за реєстраційним № 0000477.

Постановою слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Ярмачка А.С. від 26 січня 2016 року кримінальне провадження № 0000477 закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

01 лютого 2017 року постановою прокурора Броварської місцевої прокуратури Київської області постанову слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області Ярмачка А.С. від 26 січня 2016 року про закриття кримінального провадження скасовано, матеріали кримінального провадження направлені начальнику СВ Броварського ВП ГУ НП в Київській області для організації проведення досудового розслідування.

21 лютого 2017 року ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області задоволено скаргу позивача ОСОБА_3 та інших потерпілих на бездіяльність службових осіб Броварської місцевої прокуратури Київської області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Суд зобов`язав службову особу Броварської місцевої прокуратури Київської області внести до ЄРДР відомості про вчинення керівником АТ "УІК "Приватна справа" ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, та направити матеріали кримінального провадження до Броварського ВП ГУ НП в Київській області для проведення подальшого досудового розслідування.

05 травня 2017 року прокурором Броварської місцевої прокуратури Київської області Кравець Я.В. винесено постанову, якою ОСОБА_3 визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 0000068 від 23 березня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

15 січня 2018 року прокурором Броварської місцевої прокуратури Кравець Я.В. винесено постанову, якою кримінальне провадження № 0000068 приєднано до кримінального провадження № 0000477.

Із копії витягу з ЄДРДР про рух кримінального провадження № 0000477 вбачається, що за період з 21 травня 2018 року по 21 лютого 2022 року дане кримінальне провадження № 0000477 неодноразово слідчими на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України закривалося та відновлювалося відповідно до постанов прокурорів.

03 червня 2022 року постановою прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області Гладиш Т.С. скасовано постанову слідчого Броварського РУП ГУНП в Київській області Трунова Ю.А. від 21 січня 2022 року про закриття вказаного кримінального провадження № 0000477, кримінальне провадження направлено до СВ Броварського РУП ГУНП в Київській області для організації подальшого досудового розслідування.

На даний час досудове розслідування у зазначеному кримінальному провадженні триває.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання фактів порушення конституційний прав потерпілої особи правоохоронними органами при розслідування кримінальної справи. Здійснивши аналіз положень ст.ст.4, 24, 306 КПК України та виходячи з положень ст. 19 ЦПК України,суд дійшов висновку, що при розгляді цивільної справи судне може перебирати на себе повноважень слідчого судді з приводу визначення наявності неправомірності в діях чи бездіяльності слідчого органу чи прокуратури. Суд зазначив, що ОСОБА_3 як потерпілий у кримінальному провадженні не позбавлений можливості захищати свої порушені права шляхом оскарження неправомірних дій чи бездіяльності слідчого органу і прокуратури в порядку, визначеному КПК України.

В цій частині рішення суду сторони не оскаржили.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди та стягуючи з державного бюджету України на її відшкодування 40000 грн., суд першої інстанції вважав встановленими факти надмірної тривалості досудового розслідування. Зокрема, за постановами слідчих, погоджених прокурором, кримінальне провадження, у якому позивач ОСОБА_3 є потерпілим, неодноразово направлялося до суду для його закриття з різних підстав, а саме: за закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності; у зв`язку із не встановленням осіб, які вчиняли шахрайські дії; у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, що в сукупності призвело до надмірної тривалості досудового розслідування у кримінальній справі № 57-720. Досудове розслідування у кримінальній справі № 57-720 (кримінальному провадженні № 0000477) триває із 30 вересня 1997 року, що на дату звернення ОСОБА_3 до суду з цим позовом у 2015 році становило 18 років. За такий тривалий строк органи досудового розслідування та прокуратура мали б або закрити вказане кримінальне провадження № 0000477, або звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності та врешті решт прийняти одне з належних рішень, що призвело б до правової визначеності потерпілого ОСОБА_3 у цьому кримінальному провадженні.

Колегія суддів не може погодитися з рішенням суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до положенням ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ст. ст. 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах:

від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження

№ 61-21982св19), від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право на відшкодування моральної шкоди ОСОБА_3 обґрунтовував порушенням його прав як потерпілого у кримінальному провадженні внаслідок бездіяльності органів досудового розслідування що призвело до надмірної тривалості досудового розслідування.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання факту порушення Державою Україна в особі Київської обласної прокуратури його конституційних прав як потерпілого при проведенні досудового розслідування кримінальної справи № 57-720, зазначивши, що суд не може перебирати на себе повноваження слідчого судді з приводу визначення фактів наявності неправомірності в діях чи бездіяльності слідчого органу чи прокуратури з процесуальних підстав, зокрема, надання оцінки діям досудового органу та прокуратури при здійсненні ними досудового розслідування кримінальної справи, що підлягають розгляду за правилами визначеними КПК України.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України. Здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, суд забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 28 січня 2019 року у справі № 686/7576/18, від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18, від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18, від 22 травня

2019 року у справі № 686/24243/18-ц, від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18, від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18, від 03 грудня 2019 року у справі

№ 686/12334/18, від 03 грудня 2019 року у справі № 686/26653/18, від 19 березня 2020 року у справі № 686/17001/17, від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19, від 27 квітня 2020 року у справі № 686/17297/18, від 30 червня 2020 року у справі

№ 686/3050/19, від 06 липня 2020 року у справі № 686/20389/19 та від 11 січня 2023 року в справі № 591/8842/21.

Відповідно, сам по собі факт тривалості кримінального правопорушення не вказує на незаконність дій органів досудового розслідування та порушення процесуальних прав ОСОБА_3 . Скасування внаслідок контролю рішень органів досудового розслідування, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій органів досудового розслідування і прокуратури та, відповідно цивільно-правової відповідальності. Адже сама по собі тривалість здійснення досудового розслідування може бути пов`язана із об`єктивними та виправданими обставинами, пов`язаним із відсутністю у органів досудового розслідування об`єктивної можливості встановити певні обставини справи, або відсутністю доказів вчинення кримінального правопорушення.

Позивачем ОСОБА_3 не довів належними та допустимими доказами наявність складу цивільно-правового правопорушення, зокрема протиправної бездіяльність Київської обласної прокуратури під час досудового розслідування, а також завдання йому бездіяльністю Київської обласної прокуратури моральної шкоди. В матеріалах справи відсутні рішення судів про зобов`язання Київської обласної прокуратуривчинити певні процесуальні дії в рамках кримінального провадження та докази на підтвердження невиконання відповідних дій. Також позивач не довів того, що погіршення стану здоров`я, з яким він пов`язує завдання моральної шкоди, мало місце через тривале досудового розслідування .

Колегія суддів враховує, що в суді першої інстанції позивач визначив відповідачем Державу Україну лише в особі Державної казначейської служби України та Київської обласної прокуратури.

Відповідно до положень ст. 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин.

При цьому держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).

Враховуючи положення вказаних норм, належним відповідачем у справі за позовом про відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, має бути держава в особі органів, які допустили порушення, що слугували підставою для звернення до суду.

Водночас, органи досудового розслідування, які безпосередньо здійснюють досудове розслідування не були залучені відповідачем в даній справі.

Враховуючи викладене, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2023 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2023 року підлягає залишенню без змін.

Оскільки ОСОБА_3 звільнений від сплати судового збору на підставі Закону, відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені Київською обласною прокуратурою та Державною казначейською службою України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн. мають бути компенсовані за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Грабця Ігоря Несторовича , який діє від імені та в інтересах Київської обласної прокуратури, та Жиліна Олександра Федоровича , який діє від імені та в інтересах Державної казначейської служби України, задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2023 року скасувати в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Держави Україна в особі Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2023 року залишити без змін.

Компенсувати Київській обласній прокуратурі понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн. за рахунок держави.

Компенсувати Державній казначейській службі України понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн. за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 жовтня 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Матвієнко Ю.О.