ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6500/23 Справа № 209/4025/21 Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 209/4025/21

Номер провадження 22-ц/803/6500/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 24 січня 2023 року головуючого судді Багбая Є.Д. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Позов мотивований тим, що 11 квітня 2021 року о 13.00 год. ОСОБА_1 керував автомобілем «ТОУОТА САМRУ» держ. номер НОМЕР_1 в м. Кам`янське на мостовому переході через р. Дніпро відповідач не обрав безпечної швидкості руху скоїв зіткнення з автомобілем «AUDI A3» держ. номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , яка рухалась попереду в попутному напрямку. За наслідками ДТП автомобілі зазнали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 травня 2021 року у справі № 209/1086/21 водія ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП через наявність в його діях порушень п.п. 12.1,12.3. ПДР України, які перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року було залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 і постанова була залишена без змін.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «УПСК», що підтверджується страховим полісом АР8278449. Ліміт відповідальності вказаного страховика за полісом складав 130 000 грн.

16 липня 2021 року ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування у повному обсязі, проте, позивач вважає, що розмір даного відшкодування недостатній, тому 28 квітня 2021 року уклала з TOB «ЕК «Укравтоекспертиза» договір на надання послуг на проведення автотоварознавчої оцінки пошкодженого колісного т/з № 17.

Звітом про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного т/з TOB «ЕК «Укравтоекспертиза» № 57 від 01 червня 2021 року встановлено, що ринкова вартість автомобіля на дату пошкодження - 457 831,01 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля - 597 003,85 грн; вартість пошкодженого автомобіля - 165 156 грн; різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП- 292 675,01 грн. Згідно звіту різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП складає 292 675,01 грн. і саме ця сума вважається шкодою, завданою позивачу внаслідок пошкодження автомобіля.

Також позивач вважає, що має право на відшкодування вартості евакуації автомобіля з місця ДТП, яка склала 12 000 грн.

Загальний розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП складає 304 675,01 грн, що доводиться наступним розрахунком: 292 675,01 + 12 000,00 = 304 675,01. Оскільки ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 130 000 грн. різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, дорівнює 174 675,01 грн.

Позивачем також були понесені витрати на оплату послуг TOB «ЕК «Укравтоекспертиза» за виконання звіту в розмірі 4 000 грн. Крім того, для проведення огляду автомобіля спеціалістами TOB «ЕК «Укравтоекспертиза» позивач вимушена була доставити його за юридичною адресою товариства на огляд за допомогою евакуатора. Вартість послуг евакуатора склала 600 грн.

Також, позивач вважає, що понесла моральну шкоду, на обґрунтування якої зазначає, що вона після ДТП вимушена була змінити свій звичний образ життя, пристосовуватись до нового способу пересування по місту, оскільки була вимушена тривалий час користуватись послугами громадського транспорту, пристосовуватись до графіка автобусів, терпіти незручності, пов`язані із карантинними заходами і обмеженнями кількості пасажирів, тривалий час стояти у чергах на зупинках та ризикувати своїм здоров`ям, кожного дня наражаючись на небезпеку інфікуватись короновірусом в автобусі. Ці обставини негативним чином вплинули на емоційний стан позивача, вона стала дратівливою, втратила покій і сон. Відповідач ОСОБА_1 відмовився відшкодувати завдані збитки, через що позивач була вимушена звернутися за правовою допомогою до адвоката та додатково витрачати кошти для відновлення своїх порушених прав та інтересів. Таким чином, внаслідок знищення майна водієм ОСОБА_1 позивачу було спричинено моральну шкоду у розмірі 15 000 грн. У зв`язку з відмовою відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду, позивач був вимушений оплатити судовий збір у розмірі 2700,75 грн, а також звернутися до адвоката ОСОБА_3 за наданням правничої допомоги у цій справі.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 174 675,01 грн на відшкодування шкоди, заподіяної майну; 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди; 4600 грн на відшкодування шкоди, заподіяної майну; судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 24 січня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти на відшкодування шкоди, заподіяну майну у розмірі 107 223,71 грн; грошові кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн; грошові кошти на відшкодування шкоди, заподіяну майну у розмірі 4600 грн; судові витрати у розмірі 1154,95 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В разі відмови в скасуванні рішення, змінити рішення в частині стягнення розміру грошових коштів на відшкодування шкоди, заподіяної майну, стягнувши з нього грошову суму в розмірі 35 840, 75 грн, в іншій частині позову відмовити.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що позивач в основу розрахунку завданої матеріальної шкоди покладає цифрові показники, які містяться в звіті про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 01 червня 2021 року, проведеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза». Однак, під час судового розгляду він не погоджувався з визначеними у даному звіті показниками, оскільки вони перебувають у протиріччі з показниками, які містяться в аварійному сертифікаті № 79-D/88/4 про оцінку вартості транспортного засобу в пошкодженому стані від 28 квітня 2021 року, складеного аварійним комісаром ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Різниця між ринковою вартістю автомобіля позивача розрахованою відповідно до звіту від 01 червня 2021 року та аварійного сертифікату від 28 квітня 2021 року становить 3990,26 грн, а різниця в визначенні вартості автомобіля після ДТП становить 63461,04 грн, що є достатньо суттєво, оскільки різниця між вартістю КТЗ до та після ДТП відповідно до звіту від 01 червня 2021 року становить 292 675,01 грн, а різниця між вартістю КТЗ до та після ДТП відповідно до аварійного сертифікату від 28 квітня 2021 року становить 225223,71 грн. Якщо розмір завданого позивачу матеріального збитку розраховувати за тим принципом, за яким він розрахований в позовній заяві, то цей розмір буде становити 237223,71 грн замість вказаного в позові 304675,01 грн. Тобто, вартість автомобіля після ДТП має суттєве значення для вірного розрахунку суми завданої шкоди. Для усунення вказаних протиріч відповідачем в суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення транспортно-товарознавчої експертизи, яку не було можливості провести, оскільки, експерту для проведення дослідження необхідно безпосередньо оглянути пошкоджений транспортний засіб, чого зробити неможливо, з огляду на те, що позивачем повідомлено, що автомобіль нею проданий. Вважає, безпідставним висновки , що в даній справі вказана експертиза не була проведена у зв`язку з несплатою відповідачем її вартості, тобто з його вини, оскільки жодної необхідності сплачувати вартість проведення експертизи, що є для нього значною сумою, яку вочевидь провести неможна, з огляду на неможливість надати експерту предмет дослідження, не було. На переконання відповідача, передчасний продаж позивачем автомобіля привів до неможливості ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду, оскільки позивач позбавила суд можливості отримати належні, допустимі та достовірні фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи, та інших обставин, що мають значення для справи. Тому, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, саме у зв`язку з недоведеністю позивачем належними та допустимими доказами розміру завданої шкоди.

Зазначено, що у разі задоволення позову, в основу розрахунку розміру спричиненої шкоди необхідно покласти дані про вартість пошкодженого автомобіля в розмірі 300 000 грн, оскільки саме за вказану суму пошкоджений автомобіль продано відповідно до відомостей отриманих від територіального сервісного центру № 1244, тобто, вказана вартість, на його думку, є дійсною ринковою.

Також, зазначає, що сума моральної шкоди є завищеною та такою, що не доведена належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 адвокат Рощин В.С. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу, у розмірі 6000 грн. Щодо доводів апеляційної скарги, зокрема зазначено, що наданий позивачем звіт № 57 про оцінку вартості збитку завданого власнику КТЗ, який було виконано ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» від 01 червня 2021 року, є належним доказом по справі, відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів. Аварійний сертифікат № 79-D/88/4, складений аварійним комісаром, який не є суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», має бути визнаний судом недопустимим доказом, та посилання відповідача на вказаний сертифікат, не підлягають врахуванню судом під час ухвалення рішення у справі. Посилання відповідача на продаж позивачем автомобіля є некоректними та безпідставними, оскільки позивачем було додержано всіх необхідних процедур для оцінки завданої шкоди, завчасно запрошено відповідача на огляд автомобіля оцінювачем, який останнім проігноровано. Довідка ТСЦ № 1244 не може бути прийнята судом як доказ, оскільки має ознаки неналежного доказу. Позивач наполягає, що не укладала договір купівлі-продажу автомобіля особисто та не отримувала, окрім 165 156 грн, будь-яких додаткових коштів, припущення відповідача про отримання нею 300 000 грн є безпідставними.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи викладене, оскільки вказана справа є малозначною, то підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на скаргу , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає .

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи , що 11 квітня 2021 року о 13.00 год. відповідач ОСОБА_1 керував автомобілем «ТОУОТА САМRУ» держ. номер НОМЕР_1 в м. Кам`янське на мостовому переході через р. Дніпро та не обрав безпечної швидкості руху під час виникнення перешкоди, не зменшив швидкість аж до повної зупинки, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «AUDI A3» держ. номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, травмованих немає, що підтверджується копією постанови Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року по справі №209/1086/21 та постановою Дніпровського апеляційного суду від 16 червня 2021 року, яка набрала законної сили 16 червня 2021 року (а.с.12-13,14-19).

Винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди є відповідач ОСОБА_1 . Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «ТОУОТА САМRУ» була забезпечена чинним договором у ПрАТ «УПСК» та видано поліс № АР8278449, що підтверджується його копією (а.с.20).

Відповідно до платіжного доручення від 16 липня 2021 року ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 130 000 грн (а.с. 22).

Для з`ясування розміру вартості ремонту транспортного засобу позивач звернулася до ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза», яким відповідно до звіту № 57 про оцінку колісного транспортного засобу від 01 червня 2021 року встановлено, що ринкова вартість автомобіля на дату пошкодження - 457 831,01 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля - 597 003,85 грн; вартість пошкодженого автомобіля - 165 156 грн; різниця між вартістю автомобіля до та після ДТП- 292 675,01 грн (а.с.23-45).

Згідно договору № 17 від 28 квітня 2021 року про надання послуг на проведення автотоварознавчої оцінки пошкодженого колісного транспортного засобу вартість експертизи становить 4000 грн та відповідно до квитанції № б/н від 21 квітня 2021 року вартість вантажоперевезення транспортного засобу становить 600 грн та відповідно квитанції № б/н від 11 квітня 2021 року вартість транспортних послуг по перевезенню AUDI A3 д.н. НОМЕР_2 з м. Кам`янське в м. Маріуполь становить 12 000 грн (а.с. 47,48,52).

Відповідно до аварійного сертифікату № 79-0/88/4 про оцінку вартості транспортного засобу в пошкодженому стані від 28 квітня 2021 року, складеного аварійним комісаром ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» визначено ринкову вартість об`єкта дослідження автомобіля AUDI A3 д.н. НОМЕР_2 в розмірі 453 840,75 грн та ринкову вартість пошкодженого об`єкту дослідження в розмірі 228 617,04 грн, що підтверджується розрахунком страхового відшкодування (а.с. 95-98, 113).

Згідно довідки територіального сервісного центру № 1244 від 03 листопада 2022 року № 31/4-1244-748 транспортний засіб AUDI A3 д.н. НОМЕР_2 був проданий ОСОБА_2 за договором купівлі продажу 1441/2021/2937609 від 23 листопада 2021 року в розмірі 300 000 грн (а.с.154).

Задовольняючи частково позовні вимоги ,суд першої інстанції при розрахунку вартості пошкодженого майна врахував різницю між ринковою вартістю автомобіля до дорожньої транспортної пригоди, розрахованою відповідно до аварійного сертифікату № 79- D/88/4 від 28 квітня 2021 року, складеного аварійним комісаром ОСОБА_4 , згідно якого різниця між ринковою вартістю об`єкта дослідження та ринковою вартістю пошкодженого об`єкта дослідження становить 225 223,71 грн (453 840,75 грн - 228 617,04 грн). Також враховуючи частину збитків, відшкодованих страховою компанією в розмірі 130 000 грн,суд встановив,що невиплаченою залишається сума в розмірі 95 223,71 грн та включаючи до суми збитків вартість транспортних послуг по перевезенню автомобіля в розмірі 12 000 грн, дійшов до висновку ,що стягненню з відповідача підлягає сума в загальному розмірі 107 223,71 грн.

Крім того,суд першої інстанції дійшов до висновку, що звіт про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, проведеного ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза» від 01 червня 2021 року, якою визначена ринкова вартість автомобіля на дату пошкодження складає 457 831,01 грн ; вартість відновлюваного ремонту складає 597 003,85 грн; вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ складає 457 831,01 грн ; вартість пошкодженого КТЗ складає 165 156 грн ; різниця між вартістю КТЗ до та після ДТП складає 292 675,01 грн є лише попереднім оціночним документом, відповідно до якого позивачем було здійснено розрахунок вартості ціни позову та проведено розрахунок судових витрат, тобто, документ визначав про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Також,суд зазначив про неможливість прийняття звіту як експертного висновку, оскільки невідомо чи повідомлялася особа, що його проводила про кримінальну відповідальність про надання завідомо неправдивого висновку, а також, за розголошення даних, що стали йому відомі під час проведення експертизи. Суд погодився з доводами представника відповідача щодо наявності суттєвих розбіжності в сумі витрат, визначених в звіті № 57 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу та аварійного сертифікату №79- D/88/4 від 28 квітня 2021 року, складеного аварійним комісаром ОСОБА_4 , оскільки на підтвердження розрахунку суми збитків можна керуватися також довідкою територіального сервісного центру № 1244 від 03 листопада 2022 року № 31/4-1244-748, згідно якої транспортний засіб AUDI A3 д.н. НОМЕР_2 був проданий ОСОБА_2 за договором купівлі продажу 1441/2021/2937609 від 23 листопада 2021 року в розмірі 300 000 грн, що є реальним відображенням ринкової вартості транспортного засобу.

Також, суд дійшов до висновку,про відшкодування на користь позивача документально підтверджених витрат, які витрачені позивачем на оцінку вартості пошкодженого майна та на вантажоперевезення транспортного засобу у розмірі 4 600 грн .

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, судом враховано характер фізичних та душевних страждань позивача, з урахуванням усіх обставин, які мають істотне значення та виходячи з міркувань розумності та справедливості, визначено розмір відшкодування завданої моральної шкоди з відповідача на користь позивача у розмірі 5 000 грн.

З вказаними висновками погоджується й суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 8 зазначеного Закону, визначено страховий випадок як подію, що передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно до ст. 28 зазначеного Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом,відповідальність за шкоду несе боржник - особа,яка завдала шкоди.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено ст.1194 ЦК України , за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, потерпілий обирає спосіб та порядок відшкодування завданої йому шкоди самостійно та на власний розсуд. Отримавши страхове відшкодування від страховика, навіть в тому розмірі, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, потерпілий має право на отримання решти коштів на відшкодування шкоди, що не покрита страховиком, безпосередньо від заподіювача шкоди, що також узгоджується з положеннями ст.1194 ЦК України.

Відповідно до постанови Верховного Суду № 754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Отже, у відповідності до ст.1194 ЦК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача, суд правильно стягнув різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 95 223,71 грн.

За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).

Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч.1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

З огляду на вищенаведені норми ЦК України та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

З досліджених матеріалів справи вбачається ,що окрім заперечень відповідач ніяким чином розмір збитків не спростував , ухвалою суду від 01 серпня 2022 року провадження по справі було відновлено у зв`язку із поверненням матеріалів справи у зв`язку із несплатою вартості експертизи ОСОБА_1 (а.с.122).

Ухвалюючи рішення в досліджуваній частині щодо морального відшкодування в сумі 5 000 грн, суд першої інстанції навів в рішенні відповідні мотиви. Доводи апеляційної скарги відповідача в наведеній частині не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем не надано.

Розподіл судових витрат по справі було зроблено судом першої інстанції з дотриманням вимог статей 133 та 141 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Отже, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни або скасування з мотивів, викладених в апеляції, не вбачається.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Щодо судових витрат пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 6000 грн (а.с.209-213) заявлених стороною позивача у відзиві на апеляційну скаргу слід зазначити наступне .

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Указані висновки узгоджуються із позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Рощин В.С. просить стягнути з відповідача на користь позивача 6000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

До відзиву надано: - ордер серія АР № 1116926 від 22 березня 2023 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_5 на підставі договору № 1/вик-ЗП від 22 березня 2023 року адвокатом Рощиним В.С. , зокрема у Дніпровському апеляційному суді (а.с. 211), - Договір № 1/вик-ЗП про надання правової допомоги від 22 березня 2023 року, згідно з яким ОСОБА_2 та адвокат РощинВ.С., уклали договір про представництво інтересів клієнта у виконавчому провадженні по примусовому стягненню коштів з ОСОБА_1 , а також у апеляційному та касаційному провадженні по справі № 209/4025/21. Пунктом 3.2 вказаного договору передбачено, що при укладенні договору клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату у розмірі 6000 грн (а.с. 213), - квитанцію від 22 березня 2023 року про сплату ОСОБА_5 6000 грн за договором (а.с. 212).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторони.

Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі. Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд апеляційної інстанції відзначає, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічних висновків дійшов також Європейський суд з прав людини, рішення якого, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» можуть бути використані судом в якості джерела права.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

З урахуванням викладеного, враховуючи підтверджені належними та допустимими доказами понесені витрати на професійну правничу допомогу, апеляційний суд при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи, як складність даної справи, враховуючи те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені витрати на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 24 січня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: