П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року м. Київ

Справа №760/7234/22

Провадження № 22-ц/824/4882/2023

Резолютивна частина постанови оголошена 11 жовтня 2023 року

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2023 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.

секретаря Мандрики О.П..

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Яковенка Володимира Михайловича на рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 29 листопада

2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов мотивований тим, що 07 січня 2021 року між сторонами укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти у розмірі 11 005 241,00 грн, які зобов`язався повертати відповідно до графіку, визначеного договором. Кінцевий строк сплати заборгованості становить до 30 квітня 2027 року. На підтвердження отримання коштів відповідач надав власноруч написану розписку. Позивач стверджував, що своїх зобов`язань за договором позики відповідач не виконує належним чином та вказував, що до січня 2022 року включно відповідач сплачував позивачу кошти

у відповідності до встановленого та погодженого сторонами графіку по договору. Станом на 01 лютого 2022 року відповідачем повернуто позивачу за договором - 1 639 000,00 грн. Однак, починаючи з лютого 2022 року умови укладеного договору відповідачем не виконуються, кошти позивачу не повернуто, чим порушено його права та умови договору. Крім того, позивачу завдано збитків. Станом на 08 червня 2022 року сума неповернутих відповідачем за договором позики коштів за лютий-травень 2022 року становить

745 000,00 грн. Частина позики, яка не сплачена станом на 08 червня 2022 року, становить - 9 366 241,00 грн.

Оскільки відповідачем, на переконання позивача, порушено умови договору, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 9 366 241,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі

12 405,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн.

Рішенням Солом?янського районного суд ум. Києва від 29 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі

9 366 241,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн та

12 405,00грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем порушено умови договору, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Додатковим рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 15 грудня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - Стеценка Т. М. про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 46 500,00 грн.

Додаткове рішення мотивоване тим, що наданих доказів достатньо для встановлення розміру витрат на правничу допомогу та факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі.

28 грудня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Яковенко В. М. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Солом?янського районного суду м. Києва від

29 листопада 2022 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що передача грошових коштів за розпискою не могла відбутися, оскільки відповідач у день підписання розписки перебував за кордоном.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною представника ОСОБА_2 - адвоката Яковенка В. М. на рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 29листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Мелехова О.С. підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Стеценко Т.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише

у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.

Встановлено, що 07 січня 2021 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 укладено договір позики на суму 11 005 241,00 грн, в якому зазначено, що сторони домовились, що підтвердженням факту отримання грошової суми є підпис відповідача в кінці договору та розписка написана відповідачем.

На виконання умов договору, відповідач надав власноруч написану розписку від

07 січня 2021 року про отримання від позивача грошових коштів в розмірі

11 005 241,00 грн.

Відповідно до пункту 3 договору позики від 07 січня 2021 року, кошти повертаються згідно графіку - частинами, щомісячно по 149 000,00 грн, починаючи

з 31 березня 2021 року. Строк оплати по кожному платежу - останній день місяця, в якому має відбутися платіж. Останній платіж на суму 128 241,00 грн має бути повернений позивачу до 30 квітня 2027 року.

Згідно з виписки з особового рахунку, наданої позивачем, відповідач сплачував кошти у строки визначені договором з березня 2021 року по січень 2022 року включно.

З лютого 2022 року відповідач припинив сплачувати кошти.

Заборгованість за лютий-травень 2022 року склала 745 000,00 грн. Частина позики, яка не сплачена починаючи з червня 2022 року до 30 квітня 2027 року становить

9 366 241,00 грн.

На досудову вимогу ОСОБА_1 від 08 червня 2022 року про повернення всією суми позики, відповідач не відреагував, кошти не повернув.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 рокукожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Правовідносини, які виникають між сторонами щодо договорів позики, регулюється Розділом ІІІ, Підрозділом 1, Главою 71, § 1 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Положеннями частини першої статті 1051 ЦК України передбачено право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина перша статті 81 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини другої, шостої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку - розписка), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування, це процесуальний обов`язок суду.

Лише при огляді оригіналу розписки можливо усунути сумніви щодо поданої копії розписки, що уможливить встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Такий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 523/1712/18 (провадження № 61-1220св21).

Київським апеляційним судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з договору позики, оскільки зі змісту договору позики судом встановлено, що ОСОБА_6 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові коштів розмірі

11 065 241,00 грн, які зобов?язався повернути частинами в строк до 30 квітня 2021 року.

ОСОБА_2 сплачував кошти у строки визначені договором з березня

2021 року по січень 2022 року включно. З лютого 2022 року відповідач припинив сплачувати кошти.

Заборгованість за лютий-травень 2022 року склала 745 000,00 грн. Частина позики, яка не сплачена починаючи з червня 2022 року до 30 квітня 2027 року становить

9 366 241,00 грн.

На досудову вимогу ОСОБА_1 від 08 червня 2022 року про повернення всією суми позики, відповідач не відреагував, кошти не повернув.

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем вказана сума коштів у строки та у порядку встановлені договором позики була повернута.

За таких обставин Київський апеляційний суд дійшов висновку про те, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики.

Аргументи заявника про те, що ОСОБА_2 не отримував кошти за спірною розпискою є безпідставні, оскільки клопотань про призначення почеркознавчої експертизи ним не заявлялось. Крім того, відповідачем частково виконувались боргові зобов?язання за договором позики, що свідчить про визнання ним свого обов?язку щодо повернення коштів.

Апеляційна скарга не містить аргументів щодо не згоди з розміром стягненої суми.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального

і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Яковенка В. М. без задоволення,

а рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 29листопада 2022 року- без змін, оскільки підстав для його скасування немає.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Яковенка В. М. без задоволення,

а рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року - без змін, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Яковенка Володимира Михайловича залишити без задоволення

Рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 29 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна