ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

Суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.

розглянувши в судовому засіданні в м. Полтаві в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справицивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 рокупостановлену у складі головуючого судді Блажко І.О., повний текст ухвали виготовлено 16 травня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У липні 2021 року до Московського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява АТ «БанкКредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором №2121 від 20.12.2018 у розмірі 78148 грн. 95 коп., яка складається з залишку простроченого кредиту в розмірі 48736,05грн.; залишку прострочених відсотків у розмірі 5108,90 грн.; залишку прострочених комісій у розмірі 24304 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» суму сплаченого судового збору (а.с.1-3).

Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, справи підсудні Московському районному суду м. Харкова підлягають розгляду Октябрським районним судом м. Полтави.

24.03.2023 в провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Блажко І.О. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2023 розподілена цивільна справа №643/12046/21 (а.с.45, 46).

Короткий зміст судового рішення

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 року позовну заяву акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором визнано неподаною.

Повернуто позовну заяву разом з додатками АТ «Банк Кредит Дніпро».

Повернуто АТ «Банк Кредит Дніпро» судовий збір у розмірі 2 270 грн. сплачений при подачі позовної заяви згідно платіжного доручення № 2105 від 14 червня 2021 року, через АТ «Банк Кредит Дніпро», одержувач UA 0020657, ГУК Харківської області / м. Харків Московськ/ 22030101,банк одержувач Казначейство України, код отримувача 37874947.

Роз`яснено акціонерному товариству «Банк Кредит Дніпро», що у разі неможливості усунути недоліки позовної заяви у зазначений строк, вони мають право звернутися до Московського районного суду м. Харкова з належно оформленим позовом.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач, не виконав вимоги ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року про залишення позовної заяви без руху.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 року.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

З матеріалів справи вбачається, що дана справа передана до суду згідно акту передачі справ від 20 вересня 2022 року та в порядку черговості з урахуванням надмірного навантаження на працівників апарату суду зареєстрована для автоматизованого розподілу в канцелярії суду 24 березня 2023 року (а.с. 44).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року позовну заяву акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви (а. с. 49).

Залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України, а саме: в позовній заяві щодо стягнення судових витрат просять стягнути з відповідача на користь позивача, судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2270 грн., однак відповідно до ч. 2 ЗУ "Про судовий збір" з 01.01.2023 судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн.) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (939 400, 00 грн.), що з 01.01.2023 мінімально становить 2684 грн.; п. 6, ч. 3,ст. 175 ЦПК України, а саме: в позовній заяві не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; п. 8, ч. 3,ст. 175 ЦПК України, а саме: не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; п. 9, ч. 3ст. 175 ЦПК України, а саме: в позовній заяві не наведено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; ч.7 ст. 177 ЦПК України, а саме: до позовної заяви додано повноваження представника позивача довіреність, термін дії котрої закінчився 31 грудня 2021 року.

Дану ухвалу місцевого суду було отримано позивачем 07 квітня 2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с. 50).

08 травня 2023 року позивач надіслав на електронну пошту суду заяву про усунення недоліків, в якій вказав, що позовна заява була подана в 2021 році до Московського районного суду м. Харкова. Розмір судового збору був визначений відповідно до норм Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла станом на момент звернення з позовом до суду. Окрім того, вказав, що затримка вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, а також зміна підсудності справи трапилася не з вини позивача.

Крім того відповідно до п.10 ч.23 ст. 175 ЦПК України позивач повідомив, що станом на дату подачі позову ПАТ АБ «Укргазбанк» не подано іншого позову до відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 року позовну заяву АТ «Банк Кредит Дніпро до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором визнано неподаною.

Позовну заяву разом з додатками повернуто позивачу.(а.с.59-60)

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем в повному обсязі не усунуто недоліки позовної заяви викладені в ухвалі суду від 16 травня 2023 року, тому позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя, що кореспондується із положеннями статті 4 ЦПК України, з огляду на які, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги, що за висновками ЄСПЛ, право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле протии Франції» від 04 грудня 1995 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року).

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених закономвимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява № 23436/03, § 22, від 28 березня 2006 року).

Виходячи з приписів ст.55,129 Конституції України, застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто, реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, який передбачає право на справедливий суд та пропорційність.

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статях 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Положеннями ч. 2 ст. 185 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На стадії пред`явлення позовної заяви, вирішення питання про наявність/відсутність підстав для відкриття провадження у справі, суд першої інстанції перевіряє передумови права на пред`явлення позову особи та дотримання порядку її подання, та не вправі уточнювати, пропонувати позивачу надати (зазначити) докази, які на думку суду повинні бути долучені до позовної заяви. В свою чергу, недоведеність тієї чи іншої вимоги, чи відсутність доказів на підтвердження такої вимоги може бути підставою для відмови у задоволенні позову чи окремих позовних вимог при вирішенні справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява була отримана Московським районним судом м. Харкова 05.07.2021, що підтверджується відповідною відміткою на позовній заяві вх. № 37346/21 (а.с. 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Враховуючи, що позовна заява була подана до суду в 2021 році, тому посилання суду першої інстанції на ставки судового збору станом на 2023 рік не відповідає вимогам закону.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання позовної заяви неподаною та її повернення позивачу, оскільки позивачем в заяві про усунення недоліків надано належне спростування кожного недоліку вказаного в ухвалі Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є обґрунтованими.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. п. 3. 4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам діючого законодавства, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо судових витрат

За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Однак, оскільки постанова Полтавського апеляційного суду не стосується вирішення справи по суті, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні, а тому розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 16 травня 2023 року - скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до Октябрського районного суду м. Полтави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль