справа № 758/9450/22 головуючий у суді І інстанції Головчак М.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2023 року у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баранець Алли Миколаївни, ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Вікторії Юріївни, третя особа: Гаражний автокооператив «Вікторія», про визнання протиправним та скасування рішень про державну реєстрацію права приватної власності, припинення права власності, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення у придатний для використання стан, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2022 року КМР звернулася до суду з позовом та просила визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу міста Києва Баранець А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.04.2018 року № 40455345 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу міста Києва Пономарьової В.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.12.2020 року № 55958105 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005, за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000 за ОСОБА_2 ; припинити право приватної власності за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна, а саме гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 , що знаходиться на земельній ділянці, обліковий код: 91:066:0005 за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 22.1 кв.м на АДРЕСА_1 (код ділянки 91:066:0005), та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що приватним нотаріусом КМНО Баранець А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03 квітня 2018 року № 40455345, яким ОСОБА_1 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 , а саме на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 . В подальшому, приватним нотаріусом КМНО Пономарьовою В.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28 грудня 2020 року № 55958105, а саме зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_2 . При цьому, Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 , ні іншим юридичним чи фізичним особам у власність чи користування не приймала. Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу КМР (КМДА) відповідно до Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року № 16/890 проведено обстеження земельної ділянки на АДРЕСА_1 (обліковий код земельної ділянки: 91:066:0005), за результатами якого встановлено, що на зазначеній земельній ділянці розташовані індивідуальні збірно-розбірні та цегляні гаражі гаражного автокооперативу «Вікторія» у загальній кількості 327 одиниць, двоповерхова будівля мийки автомобілів та будівля охорони, про що складено акт обстеження від 31 січня 2020 року № 20-0050-07.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2023 року позов Київської міської ради задоволено частково. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього судового зборучерез неповне з`ясування обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що він є інвалідом ІІ групи, що підтверджуються відповідним пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , а, відтак, відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було направлено запит до Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 жовтня 2019 року № 05703-19400 щодо надання інформації за ким зареєстровано право власності на гаражні бокси, розташовані на АДРЕСА_1 .

Листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 29 жовтня 2019 року № 062/14-14547 (И-2019) повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за адресою в АДРЕСА_1 не проводилась реєстрація права власності на гараж № НОМЕР_1 , ряд № НОМЕР_2 в ГБК «Вікторія».

Також, Департаментом було направлено запит до Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13 січня 2020 року № 057031-135 щодо надання інформації чи отримували власники гаражних боксів дозвільні документи на будівництво об`єктів нерухомого майна на АДРЕСА_1 .

Листом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24 січня 2020 року № 073-1066 повідомлено, що Департаментом за адресою АДРЕСА_1 будь-які дозвільні документи, що дають право на виконання підготовчих, будівельних робіт та засвідчують готовність до експлуатації об`єкта будівництва (гаражних боксів) не видавалось та не реєструвалось.

Рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині задоволених позовних вимог, а, відтак, в зазначеній частині апеляційним судом не переглядається.

Ухвалюючи рішення в частині розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 визнав позовні вимоги, з нього підлягає стягненню на користь КМР 50% сплаченого останнім судового збору.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір за чотири вимоги немайнового характеру в загальному розмірі 9 924 грн. (2 481*4).

Оскільки судом першої інстанції позовні вимоги КМР задоволено частково, у задоволенні позовних вимог до приватних нотаріусів відмовлено, то з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягав стягненню судовий збір по 4 962 грн. з кожного.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до початку розгляду справи по суті подав суду заяву зі змісту якої вбачається, що останній визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення (а.с. 173).

З урахуванням зазначеного, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України дійшов до висновку, що позивачу із державного бюджету підлягає поверненню 50 % сплаченого судового збору, така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 (а.с. 222).

Відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи зазначене, сплачений позивачем судовий збір, який підлягав стягненню з відповідача у розмірі 2 481 грн., підлягає компенсації йому за рахунок держави.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення справи в частині розподілу судових витрат та стягнення судового збору з ОСОБА_1 , що у відповідності до вимог ст. 356 ЦПК України є підставою до скасування рішення суду в зазначеній частині та прийняття нової постанови щодо компенсації судового збору за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 травня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 2 481 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Компенсувати за рахунок держави на користь Київської міської ради, місце знаходження: вул. Хрещатик, 36, м. Київ, ідентифікаційний код - 22883141, частину судового збору у розмірі 2 481 (дві тисячі чотириста одна) гривня, що був сплачений у відповідності до платіжного доручення № 936 від 21 вересня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.