Справа № 288/1572/23
Провадження № 2/288/303/23
13 жовтня 2023 року. смт.Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Рудник М. І.,
за участю секретаря судового засідання - Колодяжної Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» про стягнення суми коштів,
ОСОБА_2 (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» (далі Відповідач), третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» (далі Третя особа) про стягнення суми коштів в якому вказує, що 28 серпня 2019 року між нею та Третьою особою було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (далі Договір) за умовами якого Третя особа зобов`язувався передати у власність Позивачу майнові права на квартиру в АДРЕСА_2 , проектний будинок АДРЕСА_3 та оплатити ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених Договором.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, 13 жовтня 2023 року від представника Позивача надійшло клопотання в якому він просить розгляд справи проводити без участі Позивача та його представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Представники Відповідача та Третьої особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.
Згідно частини десятої статті 128 ЦПК України, судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю.
Згідно частини четвертої статті 223 ЦПК України, в разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За визначенням термінів у Договорі: «Дериватив» - форвардний контракт, який визначено в пункті 2.1. цього Договору, який являє собою двосторонню угоду, що засвідчує зобов`язання ТОВ ЖК «Нові Теремки» продаж майнових прав на квартиру у визначений час та на визначених умовах у майбутньому, з фіксацією ціни такого продажу під час укладення форвардного контракту; «Квартира» - одне житлове приміщення № 88 в житловому будинку в АДРЕСА_2 , проектний будинок АДРЕСА_3 , яке стане об`єктом нерухомості після реєстрації права власності на нього. /а.с.6/
Пунктом 4.4 Договору № 88/03-25 купівлі-продажу майнових прав на квартиру від 28 серпня 2019 року визначено, що відмова Покупця від виконання цього договору, вчинена Покупцем письмово та надіслана Продавцеві у будь-який момент строку дії Договору, реалізується через підписання Сторонами Додаткової угоди про розірвання Договору. Продавець зобов`язаний повернути Покупцю одержані від нього кошти, що були сплачені Покупцем, протягом 180 календарних днів, з дня підписання сторонами додаткової угоди про розірвання та письмової заяви про перерахування коштів на зазначений в заяві рахунок. Додатково Продавець утримує з Покупця штраф у розмірі 10 % від суми сплачених коштів.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року в справі № 369/5776/20, позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки», товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» про визнання договорів розірваними задоволено частково: - розірвано договір купівлі-продажу майнових прав № 88/03-25, укладений 28 серпня 2019 року між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки»; - зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» виконати п.4.4 договору купівлі-продажу майнових прав № 88/03-25, укладений 28 серпня 2019 року між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки»; - розірвано договір купівлі-продажу деривату № 87030-А/4, укладений 28 серпня 2019 року між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген»; - зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» виконати п.8.3 договору купівлі-продажу деривату № 87030-А/4, укладений 28 серпня 2019 року між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген». /а.с.19/

Постановою Київського апеляційного суду від 21 січня 2021 року в справі № 369/5776/20, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року скасовано в частині зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» виконати п.4.4 договору купівлі-продажу майнових прав № 88/03-25, укладений 28 серпня 2019 року між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» та зобов`язання товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» виконати п.8.3 договору купівлі-продажу деривату № 87030-А/4, укладений 28 серпня 2019 року між ОСОБА_4 та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», в іншій частині рішення залишено без змін. /а.с.20-29/

ОСОБА_4 переказано на рахунок одержувача товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» кошти за договором купівлі-продажу деривативу № 87030-А/4 від 28 серпня 2019 року, що підтверджується дублікатами квитанцій: - від 29 серпня 2019 року на суму 94000.00 гривень; - від 10 вересня 2019 року на суму 33000.00 гривень; - від 10 жовтня 2019 року на суму 33000.00 гривень; - від 11 листопада 2019 року на суму 33000.00 гривень; - від 10 грудня 2019 року на суму 33000.00 гривень; - від 16 січня 2020 року на суму 30000.00 гривень; - від 11 лютого 2020 року на суму 30000.00 гривень; - від 11 березня 2020 року на суму 12834.71 гривень, а всього на загальну суму 298834.71 гривень. /а.с.30-36/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з Відповідача кошти сплачені нею на виконання договору, який було розірвано на підставі рішення суду.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, спеціальним законом, який підлягає застосуванню є Закон України «Про захист прав споживачів».

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками, продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз`яснено, що до відносин, які регулюються законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають з договорів про надання фінансово-кредитних послуг (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про захист прав споживачів» № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення вказаного Закону, які спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору, такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, у постанові Верховного від 24 червня 2021 року у справі №686/19271/19.

Вирішальне значення для застосування положення частини другої статті 651 ЦК України має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Враховуючи те, що Позивачем на виконання умов Договору № 87030-А/4 купівлі-продажу деривативу від 28 серпня 2019 року, сплачено Відповідачу кошти в розмірі 298835.28 гривень, в подальшому судом було розірвано вказаний договір, проте Відповідач після розірвання в судовому порядку Договору № 87030-А/4 купівлі-продажу деривативу від 28 серпня 2019 року, не виконав умови Договору щодо укладення додаткової угоди про розірвання договору та повернення сплачених коштів, хоча умовами Договору визначено порядок та строки повернення сплачених коштів, чим порушив умови Договору та права Позивача, заявлені нею вимоги щодо стягнення з Відповідача сплачених коштів на виконання Договору є обґрунтованими.

При визначенні порядку і розміру стягнення з Відповідача коштів, суд звертає увагу на те, що Позивач при зверненні до суду просить стягнути з кошти в розмірі 12105.53 доларів США, аргументуючи це тим, що умовами Договору визначено ціну деривативу у доларах США та вказана сума є еквівалентом коштів, сплачених у національній валюті України в розмірі 298835.28 гривень.

Разом з тим, пунктом 8.3 Договору купівлі-продажу деривативу передбачено, що відмова покупця від виконання цього договору, вчинена покупцем письмово та надіслана продавцеві у будь-який момент строку дії договору, реалізується через підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору та зазначення суми, що підлягає поверненню. При цьому 10 % від фактично отриманих коштів продавцем від покупця за цим договором зараховуються в якості оплати премії за цим договором. Продавець зобов`язаний повернути покупцю решту одержаних від покупця коштів, що були сплачені покупцем, протягом 180 календарних днів з дня підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору та письмової заяви про перерахування коштів на зазначений у заяві рахунок.

Таким чином, враховуючи, що Позивачем сплачено кошти в розмірі 298835.28 гривень на виконання умов Договору та правовідносини між сторонами було розірвано на підставі п.8.3 Договору, з Відповідача підлягають стягненню кошти без врахування 10 % від фактично отриманих коштів продавцем від покупця за цим договором зараховуються в якості оплати премії за цим договором, у сумі 268951.75 гривень (298835.28 - сума фактично отриманих коштів за договором деривативу мінус 29883.53 - 10 % від фактично отриманих коштів в якості оплати премії за цим договором продавцю).

Відповідно до статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач за умовами Договору сплачувала кошти у національній грошовій валюті, а тому заявлені нею вимоги в частині стягнення з Відповідача коштів на виконання умов договору в доларах США є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з Відповідача належить стягнути на користь Позивача кошти в розмірі 268951.75 гривень.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

При зверненні до суду Позивач просить стягнути з Відповідача витрати на оплату правової допомоги в розмірі 40000.00 гривень.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно Договору № 14 про надання правової допомоги від 10 квітня 2020 року, укладеного між Адвокатським бюро «Дмитра Матвійчука» в особі Матвійчука Дмитра Володимировича та клієнтом ОСОБА_4 , клієнт доручає, а адвокатське бюро бере на себе зобов`язання щодо надання клієнту правової допомоги. /а.с.38-41/

Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи за позовом ОСОБА_1 про стягнення коштів: - 4000.00 гривень авансування витрат на поштову кореспонденцію у справі та сплату судового збору; - 36000.00 гривень представництво інтересів клієнта в судовому процесі, зокрема підготовка позовної заяви про стягнення коштів, всього на загальну суму 40000.00 гривень. /а.с.42/

Як вбачається з прибуткового касового ордеру № 25 від 14 березня 2023 року та квитанції до прибуткового касового ордера № 25 від 14 березня 2023 року, ОСОБА_1 сплачено адвокатському бюро «Дмитра Матвійчука» за договором про надання правової допомоги № 14 від 10 квітня 2020 року кошти в розмірі 40000.00 гривень. /а.с.43/

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою, при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Як роз`яснив у пунктах 7, 48 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно із вимогами статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В попередньому розрахунку суми судових витрат сторонами зазначено, що позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи: - 4000.00 гривень за авансування витрат на поштову кореспонденцію у справі та сплату судового збору, разом з тим, представником позивача не додано до матеріалів справи підтвердження понесених витрат на поштову кореспонденцію та за подання до суду позовної заяви судовий збір не сплачувався, оскільки Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, в попередньому розрахунку суми судових витрат визначено сплатити за представництво інтересів клієнта в судовому процесі, зокрема підготовка позовної заяви - 36000.00 гривень.

В даному випадку, суд звертає увагу на те, що заявлені Позивачем вимоги задоволено частково, що виключає можливість покладення на сторону Відповідача обов`язку повного відшкодування Позивачу усіх понесених нею витрат на правову допомогу адвоката, Відповідач в судові засідання не з`являвся, в зв`язку з чим судом постановлено заочне рішення, в даній справі відбулося чотири судових засідання тривалість яких була незначною, при цьому двічі 04 липня 2023 року та 19 вересня 2023 року адвокат приймав участь в судових засіданнях безпосередньо, судові засідання, призначені на 25 липня 2023 року та 13 жовтня 2023 року за його клопотаннями проводилися у його відсутність.

Таким чином, з врахуванням виконаної адвокатом Позивача роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги, суд приходить до висновку про зменшення стягнення витрат на правову допомогу адвоката з 40000.00 гривень до 20000.00 гривень.

Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору, в зв`язку з чим, підлягають стягненню з Відповідача на користь держави кошти за подання до суду позовної заяви майнового характеру в розмірі 1 відсотка ціни позову, що в сумі становить 2689.52 гривень.

Керуючись статтею 42 Конституції України; Законом України «Про захист прав споживачів»; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів»; статтями 15, 16, 192, 509, 526, 530, 610, 611, 651, 655, 691, 692 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 128, 133, 137, 141, 178, 223, 258, 259, 263-265, 280-281, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген», третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Житловий комплекс «Нові Теремки» про стягнення суми коштів задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» (, адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Соборна,2 В, офіс 31) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 ) кошти в розмірі 268951.75 гривень та судові витрати пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката в розмірі 20000.00 гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Андере Ріхтінген» (, адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Соборна,2 В, офіс 31) на користь держави 2689.52 гривень судового збору зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник