Справа № 509/1672/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Козирського Є.С.

секретаря Лисенко О.Д.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, про скасування рішення державного реєстратора,-

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2022 року позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 звернулись до Овідіопольського районного суду Одеської області із вищевказаною позовною заявою, в якій просять суд скасувати рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О. С. від 08.10.2020 року №54487899 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким здійснено реєстрацію змін та виправлень розділу, реєстрацію змін до права власності відносно квартири, що належить ОСОБА_2 , та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: загальну площу (кв.м.) 49.4, житлову площу (кв.м.) 36.3 змінено на загальну площу (кв.м.) 58.7, житлову площу (кв.м.) 36.3; додано технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 14.09.2020, видавник: ПП «Архстройдом»; додано довідка, серія та номер: 24, виданий 14.09.2020, видавник: ПП «Архстройдом»; стягнути з відповідача на користь позивачів суму сплаченого судового збору та витрати на правову допомогу.

Позовна заява мотивована тим, що зміна до права власності відносно квартири відповідача відбулась шляхом збільшення площі за рахунок приміщень загального користування на які поширюється режим спільного сумісного права власності власників квартир будинку.

В судовому засіданні представник позивачів позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову. Також в ході розгляду справи відповідачем було надано відзив на позовну заяву відповідно до якого просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку із необгрунтованістю та безпідставністю.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04.01.2002 року, виданим ВАТ «Шляховик-97» та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.12.2015 року, виданим державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Кураловою Т.Д., реєстровий №1-1922.

ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 , що підтверджується договором дарування квартири від 03.07.2002 року, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (після укладення шлюбу ОСОБА_9 ), посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Панченко О.О., реєстровий №1221.

ОСОБА_6 на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 25.12.2001 року, виданим ВАТ «Шляховик-97».

З доданих до позову розпоряджень органу приватизації вбачається набуття ОСОБА_5 , ОСОБА_6 права власності шляхом приватизації. З відомостей, що містяться в договорі дарування квартири від 03.07.2002 року, за яким ОСОБА_4 набула право власності, вбачається первинне набуття права власності також шляхом приватизації.

Розпорядженням органу приватизації від 04.04.2006 року №3283 квартиру АДРЕСА_5 передано в приватну власність ОСОБА_10 . Відповідно до свідоцтва про право власності №8 від 28.11.2014 року загальна площа квартири АДРЕСА_6 становила 17,00 кв.м.

Відповідно до договору дарування від 10.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мірошниченко Н.М., реєстровий №50, ОСОБА_10 подарував, а ОСОБА_2 (відповідач) прийняв в дар однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 , житловою площею 17,00 кв.м., загальною площею 17,00 кв.м.

Згідно «Плану розташування квартир із затвердженими номерами для перепрописки в квартири мешканців по АДРЕСА_8 згідно рішення №7 від 02.01.2001 року Овідіопольської райдержадміністрації і акта обстеження від 10.10.2000р.», затвердженого 15.03.2001 року головою ВАТ «Шляховик-97», який наданий Комунальним підприємством Овідіопольської селищної ради «Овідіополь-сервіс» в якості додатка до листа №232 від 21.04.2021 року, вбачається, що квартири АДРЕСА_9 . Поруч з квартирою АДРЕСА_6 знаходяться приміщення з назвою «загальний туалет», «умивальник».

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.10.2018 року №141407488 загальна площа квартири АДРЕСА_6 становила 17,00 кв.м.

Рішенням державного реєстратора Воробель Т.С. №43508994 від 16.10.2018 року внесені зміни до запису про право власності ОСОБА_2 на квартиру.

У витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.10.2018 року №141417325 загальна площа квартири зазначена 49,4 кв.м., житлова площа 36,3 кв.м. Підстава виникнення права власності: договір дарування, оригінал та засвідчена копія, серія та номер:50, виданий 10.02.2016, видавник: Приватний нотаріус Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області Мірошниченко Н.М.; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ОД26, виданий 09.10.2018, видавник: Департамент ДАБІ в Одеській області.

Декларація про готовність до експлуатації об`єкта від 10.02.2016 року вказує про реконструкцію квартири без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані.

В технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_6 від 05.10.2018 року зафіксовані нові приміщення квартири, за рахунок яких було збільшено площу з 17,0 до 49,4 кв.м., а саме: 1-2 коридор, 1-3 кухня, 1-4 санвузол, 1-5 житлова кімната, 1-6 житлова кімната.

Рішенням державного реєстратора Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецького О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №54487899 від 08.10.2020 року здійснено реєстрацію змін та виправлень розділу, реєстрацію змін до права власності відносно квартири, а саме загальну площу 49,4 кв.м, житлову 36,3 кв.м змінено на загальну площу 58,7 кв.м, житлову 36,3 кв.м.

Підставою внесення змін стали: довідка №24 від 14.09.2020 року, видана ПП «Архстройдом»; технічний паспорт від 14.09.2020 року, виданий ПП «Архстройдом».

Відповідно до зазначеної довідки №24 від 14.09.2020 року, загальну площу об`єкту нерухомого майна квартири збільшено до 58,7 кв.м., за рахунок проведення робіт, що не потребують документів, які дають право на їх виконання. Під час технічної інвентаризації самочинна реконструкція не виявлена.

З технічного паспорта від 14.09.2020 року вбачається, що в порівнянні з технічним паспортом від 05.10.2018 року, до плану квартири включені нові приміщення: 1-1 коридор, 1-2 туалет, 1-3 туалет. Площа нових приміщень становить 9,3 кв.м.

Сторонами надавались пояснення в судовому засіданні.

Позивачі вказали, що будинок АДРЕСА_8 є колишнім гуртожитком. Мешканці в процесі приватизації зареєстрували право власності на одну або декілька кімнат, в подальшому здійснювали добудови, чим розширювали загальну площу квартир.

Спірне приміщення, за рахунок якого в 2020 році відповідач збільшив площу своєї квартири, є приміщенням спільної вбиральні. Не зважаючи, що сторони облаштували санвузли в межах своїх квартир, мешканці будинку продовжували користуватись спільним приміщенням для господарських потреб. Позивачі зауважили, що деякі з інших власників квартир не мають окремих вбиралень. На теперішній час приміщення відповідач закрив, доступу іншим мешканцям будинку не надає.

Відповідач зазначену позивачами інформацію не заперечував.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За приписами частини 2 статті 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно ч.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладочки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Конституційний Суд України в рішенні від 02.03.2004 року №4-рп/2004 щодо офіційного тлумачення положень статей 1, 10 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначив, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.10.2019 року у справі №598/175/15-ц зазначила, що власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання.

Верховний Суд в постанові від 16.12.2020 року у справі №914/554/19 виснував, що особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками будь-яких додаткових дій.

Відповідачем надано довідку №264 від 10.12.2021 року Відділу капітального будівництва, житлово-комунального господарства, комунального майна Авангардівської селищної ради про те, що на балансі відділу обліковується житловий 2-поверховий будинок по АДРЕСА_8 за інвентарним №7.

Суд зауважує, що перебування споруд, будинків на балансі не є тотожним праву власності. Таким чином, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що спростовують режим спільної сумісної власності власників квартир на спірне майно.

Стороною відповідача в ході розгляду справи не було надано доказів, щоб підтверджувало набуття ним права власності чи користування на спільні приміщення, а тому подальші дії з державної реєстрації права власності на спірне приміщення суперечить закону. Довідка №24 від 14.09.2020 року, яка видана ПП «Архстройдом», згідно чинного законодавства не може слугувати підставою для реєстрації та внесення змін до права власності, оскільки не є правовстановлюючим документом.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; припинення правовідношення.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються.

Отже, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є належним способом захисту порушеного права, що співвідноситься з положеннями Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При цьому, при скасуванні рішення державного реєстратора, відповідні права відповідача на спірне приміщення мають бути припинені, однак це не порушить його право власності, що існувало до моменту реєстрації змін.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.

Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами під час подачі позовної заяви було сплачено по 500,00 грн. судового збору кожним, а всього 1500,00 грн.

Отже з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивачів підлягає сплачений останніми судовий збір у загальному розмірі 1500 грн.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Так, стороною позивачів суду надано копії договорів про надання правової допомоги, а саме: №1-2604/22 від 26.04.2022 року, укладений між адвокатом Чумаченко С.О. та Барановською О.І., №2-2604/22 від 26.04.2022 року, укладений між адвокатом Чумаченко С.О. та Коваль Н.М., №3-2604/22 від 26.04.2022 року, укладений між адвокатом Чумаченко С.О. та ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 3.1 зазначених договорів про надання правової допомоги, вартість послуг (винагорода) за цим договором становить 5000,00 грн., та сплачується у момент укладання договору.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 1-2604/22 від 26.04.2022 року адвокатом Чумаченко С.О. було прийнято від ОСОБА_4 на підставі договору № 1-2604/22 від 26.04.2022 року 5000 (п`ять тисяч) грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 2-2604/22 від 26.04.2022 року адвокатом Чумаченко С.О. було прийнято від ОСОБА_5 на підставі договору № 2-2604/22 від 26.04.2022 року 5000 (п`ять тисяч) грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 3-2604/22 від 26.04.2022 року адвокатом Чумаченко С.О. було прийнято від ОСОБА_6 на підставі договору № 3-2604/22 від 26.04.2022 року 5000 (п`ять тисяч) грн.

Суд вважає, що заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. на кожного з позивачів є співмірною із складністю справи, часом, витраченим на надання послуг, у зв`язку із чим, з відповідача на користь кожного з позивачів суд вважає за необхідне стягнути такі витрати у розмірі 5000,00 грн. Підстав для зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу суд не вбачає.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 285-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Великодолинська селищна рада Одеського району Одеської області, про скасування рішення державного реєстратора задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора Великодолинської селищної ради Одеського району Одеської області Турецького О.С. від 08 жовтня 2020 р. № 54487899 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким здійснено реєстрацію змін та виправлень розділу, реєстрацію змін до права власності відносно квартири, що належить ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 37), загальною площею 49,4 кв.м, житловою 36,3 кв.м змінено на загальну площу 58,7 кв.м, житлову 36,3 кв.м; підстава державної реєстрації: додано технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 14.09.2020, видавник: ПП «Архстрой»; додано довідка, серія та номер: бн, виданий 14.09.2020, видавник: ПП «Архстройдом».

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті в загальному розмірі 5500,00 гривень, з яких: витрати по сплаті судового зборі 500,00 гривень, витрати га правову допомогу 5000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_5 ( НОМЕР_3 ), судові витрати по сплаті в загальному розмірі 5500,00 гривень, з яких: витрати по сплаті судового зборі 500,00 гривень, витрати га правову допомогу 5000,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_6 ( НОМЕР_4 ), судові витрати по сплаті в загальному розмірі 5500,00 гривень, з яких: витрати по сплаті судового зборі 500,00 гривень, витрати га правову допомогу 5000,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12.10.2023 року.

Суддя: Є. С. Козирський