Номер провадження: 22-ц/813/1664/23
Справа № 501/567/17
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скарги:

- представника Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області Дабіжи Віктора Івановича,

- виконуючого обов`язки керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Брильова Максима,

- представника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) - ОСОБА_4

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, та за об`єднаним позовом заступника військового прокурора Одеського гарнізону, діючого в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України і Військової частини № НОМЕР_2 до Чорноморської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 , треті особи: Кабінет Міністрів України, Державна прикордонна служба України, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку, та за зустрічним позовом: Військової частини № НОМЕР_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко Валерія Марківна про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Іллічівського міського суду Одеського суду з позовом до Військової частини № НОМЕР_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Позов обґрунтований тим, що позивач є єдиним власником земельної ділянки, площею 0.098 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:026:0007. Право власності на вказану земельну ділянку у позивача виникло на підставі договору дарування земельної ділянки від 11 березня 2016 року, укладеного між ним та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Шевченко В. М., реєстровий №312, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28750130 від 15 березня 2016 року.

Позивач вказував, що у липні 2016 року він у черговий раз приїхав на земельну ділянку і виявив, що на ній встановлений паркан та ворота, а також стенд з попереджувальним написом, що територія охороняється Збройними силами України, озброєний охоронець не пропустив його до земельної ділянки.

Позивач вважав такі дії Військової частини № НОМЕР_2 незаконними, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом, в якому ОСОБА_1 просив суд зобов`язати Військову частину № НОМЕР_2 усунути перешкоди позивачу ОСОБА_1 в користуванні спірною земельною ділянкою, шляхом її звільнення та надання вільного доступу до земельної ділянки.

Також, у травні 2017 заступник військового прокурора Одеського гарнізону в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини № НОМЕР_2 звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області до Чорноморської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 , із позовом про визнання незаконним та скасування рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 31.12.201 №571/50-VІ, зобов`язання повернути земельну ділянку державі, треті особи: Кабінет Міністрів України, Державна прикордонна служба України, ОСОБА_2 .

Позов мотивований тим, що рішенням Виконкому Овідіопольської районної ради трудящих від 17.04.1953 року №263с у постійне користування Військової частини № НОМЕР_2 передано земельну ділянку площею 2,72 га для будівництва прикордонної застави із земель Військової частини № НОМЕР_3 .

У подальшому, Виконком Одеської обласної ради депутатів трудящих прийняв рішення від 16.05.1953 року №748с про відвід земельної ділянки загальною площею 2,7 га, під будівництво прикордонної застави Військової частини № НОМЕР_2 за рахунок земель Військової частини № НОМЕР_3 , яке затверджено розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 21 листопада 1953 року №1357-078рс.

Позивач вказував, що правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку до цього часу не оформлено з тих підстав, що ЗК УРСР 1922 року не передбачав видачу державних актів та реєстрації прав землекористування, а ЗК УРСР 1970 року і 1990 року не передбачали підстав припинення права користування земельною ділянкою через те, що не оформлено або не переоформлено раніше надане право користування земельною ділянкою. Таким чином, позивач наголошував, що Адміністрація Державної прикордонної служби України та Військова частина № НОМЕР_2 є єдиними суб`єктами права постійного користування (власником) земельної ділянки, площею 2.7 га, за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, з метою отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку, Адміністрація Державної прикордонної служби України та Військова частина № НОМЕР_2 на протязі багатьох років неодноразово звертались до Чорноморської (колишня Іллічівська) міської ради, однак остання безпідставно відмовляла в їх оформленні.

Як вказував позивач, незважаючи на те, що Чорноморська міська рада була обізнана про закріплене за Адміністрацією Державної прикордонної служби України та Військовою частиною № НОМЕР_2 права користування земельною ділянкою площею 2,72 га, за адресою: АДРЕСА_2 , міська рада 14.11.2014 прийняла рішення № 555/29-VІ про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0980 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ; у подальшому, 31.12.2014 прийняла рішення про затвердження проекту землеустрою з передачею земельної ділянки у власність ОСОБА_2 .

29.01.2016 ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу відчужив спірну земельну ділянку ОСОБА_3 , яка 11 березня 2016 року подарувала її ОСОБА_1 .

Позивач зазначав в позові, що проведеним ТОВ «Екологічні технології ХХІ» порівняльним аналізом меж земельної ділянки Військової частини № НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та земельної ділянки кадастровий № :02:026:0007, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 , встановлено, що в межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , складеної як землекористування ще у 1953 році, входить земельна ділянка кадастровий №:02:026:0007, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 , до якої входить земельна ділянка кадастровий №:02:026:0007, відповідно до статті 77 ЗК України і статті 1 Закону України «Про використання земель оборони» відноситься за цільовим призначенням до земель оборони, а за формою власності до державної власності; Кабінет Міністрів України, Міністерство оборони України, Адміністрація Державної прикордонної служби України та Військова частина № НОМЕР_2 згоду на припинення права користування або про добровільну відмову від користування земельною ділянкою, на якій розташовані об`єкти нерухомого майна «військове містечко «Іллічівськ-ПТС» та її вилучення Чорноморській (колишня Іллічівська) міській раді не надавали; за відсутності доказів зміни цільового призначення земельної ділянки, яка належить до земель оборони, така ділянка не може використовуватись у господарських цілях, у тому числі для житлової забудови, та саме держава є власником земель оборони за законом, прокурор просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської (Іллічівської) міської ради №571/50 - VІ від 2.12.2014 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0980 га за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та військовій частині № НОМЕР_2 земельну ділянку площею 0,0980 га за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20 червня 2017 року об`єднано в одне провадження справу № 501/567/17 за позовом ОСОБА_1 зі справою № 501/812/17 за позовом заступника військового прокурора Одеського гарнізону, діючого в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини № НОМЕР_2 . Справі присвоєно № 501/567/17.

Крім того, у липні 2017 року Військова частина № НОМЕР_2 звернулася до Іллічівського міського суду Одеської області із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М.

Позов обґрунтовано тим, що 14.11.2014 року Іллічівською (Чорноморською) міською радою прийнято рішення надати ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0.0980 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , з подальшою передачею у власність. Рішенням ради № 571/50-VІ від 18.12.2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 , з подальшою передачею у власність. 16.03.2015 року реєстраційною службою Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області зареєстровано право власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 29.01.2016 року приватним нотаріусом Шевченко В.М. скасовано право за ОСОБА_2 та зареєстровано право власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 15.03.2016 року приватним нотаріусом Шевченко В.М. скасовано право за ОСОБА_3 та зареєстровано право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 .

Також в зустрічному позові зазначено, що рішенням виконкому Овідіопольської районної ради трудящих від 17 квітня 1953 року №263с була відведена земельна ділянка, загальною площею 2,7 га, під будову прикордонної застави Військової частини № НОМЕР_2 . В подальшому, 16 травня 1953 року виконком Одеської обласної ради депутатів трудящих прийняв рішення №748с про відвід земельної ділянки загальною площею 2,7 га, яке затверджено розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 21 листопада 1953 року №1357-078рс. Правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку до цього часу не оформлено, з підстав того, що ЗК УРСР 1922 року не передбачав видачу державних актів та реєстрації прав землекористування, а ЗК УРСР 1970 року і 1990 року не передбачали підстав припинення права користування земельною ділянкою через те, що не оформлено або не переоформлено раніше надане право користування земельною ділянкою. Так, позивач наголошував, що Адміністрація Державної прикордонної служби України та Військова частина № НОМЕР_2 є єдиними суб`єктами права постійного користування (власником) земельної ділянки, площею 2.7 га, за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказуючи, що вилучення спірної земельної ділянки із земель оборони відбулось з порушенням норм земельного законодавства, Військова частина № НОМЕР_2 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:026:007 за реєстрованим номером №91 від 29.01.2016, виданим приватним нотаріусом Іллічівського міського нотарільного округу Одеської області Шевченко В.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 18 липня 2017 року об`єднано зустрічний позов Військової частини № НОМЕР_2 з первісним позовом ОСОБА_1 .

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позов заступника військового прокурора Одеського гарнізону діючого в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України, Військової частини НОМЕР_2 - задоволено. Рішення Чорноморської міської ради Одеської області № 571/50 -VІ від 31.12.2014 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 - скасовано та повернуто земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :02:026:007, за реєстровим номером № 91 від 29.01.2016 року державі в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та військовій частині НОМЕР_2 .

Зустрічний позов військової частини НОМЕР_2 задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:026:007, за реєстровим номером № 91 від 29.01.2016 року, виданого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08 укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 березня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 21 березня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Зобов`язано Військову частину № НОМЕР_2 усунути перешкоди позивачу ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, яка належить йому на праві приватної власності, площею 0,098 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:026:0007, шляхом її звільнення та надання вільного доступу до земельної ділянки.

У задоволенні позову заступника військового прокурора Одеського гарнізону, діючого в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України і Військової частини № НОМЕР_2 та зустрічного позову Військової частини № НОМЕР_2 , відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області Дабіжа Віктор Іванович, виконуючий обов`язки керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Брильов Максим, та представник НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) - ОСОБА_4 подали до суду апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просили:

-представник Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області Дабіжа Віктор Іванович просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2021 року;

-виконуючий обов`язки керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Брильов Максим просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за зустрічною позовною заявою Військової прокуратури Одеського гарнізону (нині Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону) та Військової частини № НОМЕР_2 - задовольнити;

-представник НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) - ОСОБА_4 просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2021 року повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за зустрічним позовом Військової частини № НОМЕР_2 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , зобов`язуючи Військову частину № НОМЕР_2 усунути перешкоди позивачу ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою, яка належить йому на праві приватної власності, площею 0,098 га, за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:026:0007, шляхом її звільнення та надання вільного доступу до земельної ділянки, відмовляючи у задоволенні позову заступника військового прокурора Одеського гарнізону, діючого в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання незаконним рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку, а також відмовляючи у задоволенні зустрічного позову Військової частини № НОМЕР_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що:

- встановлено наявність перешкод з боку військової частини № НОМЕР_2 у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,0980 га (кадастровий номер :02:026:0007), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , належної йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки за реєстровим номером №91 від 29.01.2016, посвідченого приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко В.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08);

- земельна ділянка, про захист права відносно якої просить військова частина № НОМЕР_2 , військова прокуратура Одеського гарнізону, яка діє в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України і військової частини № НОМЕР_2 , не сформована, відсутні дані про її межі, не присвоєно їй кадастрового номеру, проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не надано, дані про неї у Державному земельному кадастрі відсутні, вона не може бути об`єктом цивільних прав;

- земельна ділянка ОСОБА_1 не накладається на земельну ділянку позивача за зустрічним позовом;

- до акту службового розслідування №1 від 07.02.2017 року, на який посилаються позивачі за зустрічним та об`єднаним позовом, як на підставу незаконного вилучення з користування держави в їх особі частини земельної ділянки, переданої у приватну власність ОСОБА_2 , а в подальшому відчуженої у власність інших осіб (останній власник - ОСОБА_1 ), не додані матеріали, які стали підставою проведення службового розслідування і які визначені у додатку до цього акту. Наявна в матеріалах копія акту службового розслідування, не засвідчена належним чином та поганої якості.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- рішенням виконкому Овідіопольської районної ради трудящих №263с від 17.04.1953 року у постійне користування в/ч № НОМЕР_2 передано земельну ділянку площею 2,72 га для будівництва прикордонної застави із земель в/ч № НОМЕР_3 ( т.1 а. с. 59, 120);

- виконавчим комітетом Одеської обласної ради депутатів трудящих прийнято рішення №748с від 16.05.1953 року про відвід земельної ділянки загальною площею 2,7 га під будівництво прикордонної застави в/ч № НОМЕР_2 за рахунок земель в/ч № НОМЕР_3 Міністерства оборони (відведені останньому на підставі розпорядження Ради Міністрів України від 20 червня 1952 року за № 771-071рс), яке затверджено розпорядженням Ради Міністрів УРСР 21 листопада 1953 року №1357-078-рс (т. 1 а. с. 57, 58, 121, 125, 126);

- земельна ділянка площею 2,71 га відповідно до акту землевпорядника Овідіопольської районної ради від 04 березня 1953 року оглянута у натурі ( т. 1 а. с. 127-129);

- рішенням Іллічівської міської ради «Про впорядкування нумерації об`єктів нерухомості по АДРЕСА_3 » №1309 від 23.11.2006 року, будівлі військового містечка присвоєно адресу: АДРЕСА_2 ( т. 1 а. с.132-134);

- КП «Бюро технічної інвентаризації м. Іллічівська» 08.05.2007 року складено технічний паспорт плану земельних ділянок і будівель, що розташовані на АДРЕСА_2 , які є власністю АДПСУ, а майно знаходиться в оперативному управлінні ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а. с. 137- 138);

- 23 травня 2008 року складено технічний звіт з інженерно-геодезичних робіт по топографічній зйомці земельної ділянки військового містечка ПТС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч № НОМЕР_2 ) ДПСУ, що розташована на АДРЕСА_3 , який затверджений 11.06.2008 начальником управління та архітектури виконкому Іллічівської міської ради (т. 1 а. с.139-143);

- рішенням Іллічівської міської ради №456/78-V від 25.07.2008 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності в межах Іллічівської міської ради з попереднім проведенням інвентаризації земель (т. 2 а. с. 182-184);

- рішенням Іллічівської міської ради №187-VI від 11.04.2012 року погоджені переліки земельних ділянок щодо розмежування державної та комунальної власності на території Іллічівської міської ради, і відповідно до цього переліку до земельних ділянок, які передаються в комунальну власність, під №1594 зазначена ДПСУ площа земельної ділянки 0,9879 по АДРЕСА_3 , категорія землі: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення 15.03. для розміщення та постійної діяльності ДПСУ (т. 2 а. с. 195-207, 206; т. 3 а. с.40-45);

- рішенням Іллічівської міської ради від 30.08.2013 року №387/109-VI, а також рішенням Іллічівської міської ради від 25.12.2013 №439/90-VI Одеському прикордонному загону ДПСУ відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 (т. 2 а. с. 8-11);

- рішенням Іллічівської міської ради від 14.11.2014 року №555/29-VI ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0980 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , а 26.12.2014 прийнято рішення №571/50-VI, №571/52-VI про затвердження проекту землеустрою й передачу у власність ОСОБА_2 із земель житлової та громадської забудови Іллічівської міської ради земельної ділянки площею 0,0980 га в АДРЕСА_1 , кадастровий №:02:026:0007 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ( т. 1 а. с. 45, 55, 56, 70-77; т. 2 а. с. 57-75);

- між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 29.01.2016 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0980 га в АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:026:0007 ( т.1 а. с. 47- 48);

- на підставі договору дарування земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 11.03.2016 року останній став власником земельної ділянки площею 0,0980 га в АДРЕСА_1 , кадастровий №:02:026:0007 (т. 1 а. с.5-7, 45-49, 86-89);

- розпорядженням Чорноморського міського голови від 07.12.2016 року №460 створено комісію з проведення службового розслідування щодо відсутності документів, які стали підставою для прийняття рішень про надання ОСОБА_2 дозволу на відведення земельної ділянки (т. 3 а. с.56);

- Чорноморська міська рада прийняла рішення №202/11-VII від 27.01.2017 року Про надання Південному регіональному управлінню ДПСУ дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,0 га у постійне користування на АДРЕСА_2 » ( т. 2 а. с. 5-6);

- актом службового розслідування від 07.02.2017 року №1 рекомендовано матеріали службового розслідування та копії документів направити до Чорноморського відділення поліції Одеської області на предмет порушення кримінального провадження про шахрайство та підроблення документів, на підставі яких Чорноморською міською радою прийняті рішення №555/29-VI від 14.11.2014 року, №571/50-VI, №571/52-VI від 26.12.2014 року та рекомендувати міському голові вирішити питання про скасування зазначених рішень (т. 3 а. с. 57-67);

- згідно з актом № 1 від 07.02.2017 року ДП Одеським науково-дослідним та проектним інститутом землеустрою розроблені схеми на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , та винесено в натуру ці земельні ділянки фактично по вул. Набережній; в актах прийому-передачі межових знаків на зберігання, наданих у проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок зазначено АДРЕСА_5 ( т. 3 а. с.61);

- за повідомленням ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 30 травня 2018 року межа військової частини, позначеної на схематичній карті, починаючи з північно-заходу, проходить на схід від південної межі с. Барабой Овідіопольського району вдовж південної межі колишнього ДП «СП ім. Трофімова» на території Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району до південної межі м. Чорноморська межуючи із землями морського порту. Далі межі військової частини, огинаючи територію морського порту проходить на південь до Чорного моря і по берегу, вдовж Чорного моря до південної частини межі с. Санжійка Овідіопольського району. Далі межа військової частини проходить на північ, огинаючи межі с. Санжійка зі сходу, потім на захід до р. Барабой і повертає на північ до початкової точки опису (т. 3 а. с. 163-191);

- відповідно до висновку земельно-технічної експертизи від 11.09.201 №871/2018 підстави вважати, що земельна ділянка кадастровий № :02:026:0007 (фактично розташована в межах м.Чорноморська) накладається на місце розташування земельної ділянки площею 2,72 га (в південній частині ділянки в/ч НОМЕР_3 ) відсутні (т. 3 а. с. 199-203);

- рішенням Іллічівської міської ради №187-VІ від 11.04.2012 року погоджено перелік земельних ділянок, які залишаються у державній власності у межах міста Іллічівська, сел. Олександрівка, с. Малодолинське, с. Бурлача Балка на території Іллічівської міської ради ( т. 3 а. с. 40-45);

- рішенням Іллічівської міської ради «Про впорядкування нумерації об`єктів нерухомості по АДРЕСА_3 » від 23 листопада 2006 року №1309, будівлі військового містечка присвоєно адресу: Набережна №15 (т. 1 а. с. 132-135);

- 08.05.2007 року КП «Бюро технічної інвентаризації м. Іллічівська» складено технічний паспорт на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , які є власністю АДПСУ, а майно знаходиться в оперативному управлінні ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а. с. 137-138);

- ТОВ «ГЕОНОВА» 23.05.2007 року складено технічний звіт з інженерно-геодезичних робіт по топографічній зйомці земельної ділянки військового містечка ПТС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_1 (в/ч № НОМЕР_2 ) ДПСУ, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 139-142).

Також, судом досліджено листування ІНФОРМАЦІЯ_1 та Чорноморської міської ради щодо надання викопіювання з генерального плану міста земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 для підготовки документів щодо відведення даної земельної ділянки для розташування на ній військової частини та видачі свідоцтва про право власності на об`єкти нерухомості (т. 1 а. с. 143-151).

Відповідно до архівної довідки центрального архіву Міністерства оборони №2117/2018 від 05.07.2018 року, в документах в/ч № НОМЕР_2 відомості щодо відводу в/ч земельної ділянки відсутні (т. 3 а. с. 164).

Також, судом досліджено копії:

- листа командира в/ч № НОМЕР_2 за жовтень 1952 року про виділення земельної ділянки під будівництво військового загону в селі Сайжейка та відповіді заступника голови виконкому облради депутатів трудящих (т. 3 а. с. 165-166);

- архівних документів за 1952-1953 роки (рішення, довідки, висновки і т.і.) щодо виділення земельної ділянки в/ч НОМЕР_4 Одеського воєнного округу в с. Санжійці Овідіопольського району (т. 3 а. с. 167-190);

- фрагментів топографічних карт (т. 1 а. с. 153-157, 161; т. 2 а. с. 53-56);

- проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 ( т. 2 а. с. 57-69);

- проекту землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності в межах населених пунктів м. Іллічівськ, сел. Олександрівка, с. Малодолинське, с. Бурлача Балка на території Іллічівської міської ради Одеської області т. 2 а. с. 177-181);

- протоколу засідання комісії щодо визначення земель, що залишаються в державній власності та тих, що передаються до земель комунальної власності Іллічівської міської ради (т. 2 а. с. 184-211);

- витягу з історичного формуляру в/ч НОМЕР_2 (т. 4 а. с. 18-27);

- виписок щодо історії Бугових хуторів, роздрукованих з інтернет-видань (т. 4 а. с. 28-45);

- фотозображень та витягів з газетної статті ( т. 4 а. с. 75-91);

- розпорядження Ради Міністрів Української РСР №816-081-рс від 23 червня 1952 року, яким відведено Міністерству державної безпеки СРСР для управління прикордонних військ Молдавського округу під будівництво об`єктів прикордонної застави - 2,5 га землі в постійне користування із земель колгоспу ім. Буденного, Одеського району Одеської області (т.4 а. с. 92);

- листування командира в/ч № НОМЕР_3 щодо виділення земельної ділянки (т. 4 а. с.93);

- облікової картки на інженерні споруди (т. 5 а. с.12-14;

- інвентарної картки №104 обліку основних засобів (т. 5 а. с. 15);

- архівних документів щодо відводу в Овідіопольському районі земельної ділянки площею 3300,00 га під зенітний і морський полігон ( т. 5 а. с. 18-36).

Колегія суддів виходить з такого.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до частини четвертої статті 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 69)).

При цьому склад відповідачів визначається прокурором самостійно в кожному конкретному випадку залежно від характеру спірних правовідносин, змісту порушених прав та інтересів держави, суб`єктів, які мають здійснювати захист цих прав та інтересів у відповідній сфері, обраного прокурором способу захисту останніх, який повинен бути ефективним та спрямованим на повне поновлення порушеного або оспорюваного права (тобто не має потребувати додаткового звернення з іншими вимогами до учасників спірних правовідносин) тощо.

У рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України вказав, що стосовно повноваження прокуратури щодо представництва інтересів держави в суді в Основному Законі України міститься застереження «у виключних випадках і в порядку, що визначені законом». Про такі випадки йдеться, зокрема, у частині третій статті 23 Закону № 1697-VII. На думку Конституційного Суду України, це обумовлюється недопущенням свавільного втручання прокуратури у здійснення господарської та статутної діяльності юридичних осіб, досягнення цілей функціонування учасника відповідних правовідносин, виконання ним договірних зобов`язань тощо. При цьому на прокуратуру покладається обов`язок щодо обґрунтування необхідності такого втручання.

У рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 виснувала про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункт 40 зазначеної постанови).

Таким чином, за наявності органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист інтересів держави саме у спірних правовідносинах, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону № 1697-VII, і якщо цей компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо, чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

При зверненні до суду в інтереах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та військової частини НОМЕР_2 заступник військового прокурора Одеького гарнізону у позові зазначив про повідомлення Адміністрації Державної прикордонної служби України та військової частини НОМЕР_2 про необхідність подачі позову в інтересах держави у формі звернення до суду з позовом.

Відповіді від Адміністрації Державної прикордонної служби України та військової частини НОМЕР_2 на адресу прокурора не надійшло і позову від зазначених осіб з відповідними вимогами у встановлений строк не подано.

Подання в подальшому військовою частиною НОМЕР_2 зустрічного позову з вимогами про визнання договору купівлі-продажу недійсним, не спростовує наявність у відповідності до законодавства підстав для звернення прокурора до суду з позовом про визнання незаконним рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Згідно з ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною четвертою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 13 ЗК України, статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", статей 9, 14 Закону України "Про Збройні Сили України" землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

В розумінні статей 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин установ, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (військові частини); військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Предметом позовних вимог є вимоги:

ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою;

заступника військового прокурора Одеського гарнізону, діючого в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України і Військової частини № НОМЕР_2 про визнання незаконним рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку;

військової частини № НОМЕР_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Отже, предметом спору за всіма позовами є земельна ділянка, якою фактично користується Адміністрація Державної прикордонної служби України та Військова частина № НОМЕР_2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та яку вважає такою, що належить йому на праві приватної власності ОСОБА_1 відповідно до державного акту про право власності за адресою: АДРЕСА_1 .

Як було вірно встановлено судом, земельну ділянку площею 2,72 га для будівництва прикордонної застави із земель в/ч № НОМЕР_3 передано у користування в/ч № НОМЕР_2 рішенням виконкому Овідіопольської районної ради трудящих № 263с від 17.04.1953 року, а рішенням Виконавчого комітету Одеської обласної ради депутатів трудящих № 748с від 16.05.1953 року дану земельну ділянку відведено у постійне користування під будівництво прикордонної застави в/ч № НОМЕР_2 за рахунок земель в/ч № НОМЕР_3 Міністерства оборони (відведені останньому на підставі розпорядження Ради Міністрів України від 20 червня 1952 року за № 771-071рс), розпорядженням Ради Міністрів УРСР 21 листопада 1953 року №1357-078-рс.

Також судом встановлено, що рішенням Іллічівської міської ради №456/78-V від 25.07.2008 року надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо розмежування земель державної та комунальної власності в межах Іллічівської міської ради з попереднім проведенням інвентаризації земель, а рішенням Іллічівської міської ради №187-VI від 11.04.2012 року погоджені переліки земельних ділянок щодо розмежування державної та комунальної власності на території Іллічівської міської ради, і відповідно до цього переліку до земельних ділянок, які передаються в комунальну власність, під №1594 зазначена ДПСУ, як користувач земельної ділянки площею 0,9879 по АДРЕСА_3 , категорія землі: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, цільове призначення 15.03. для розміщення та постійної діяльності ДПСУ та зазначено про відсутність правовстановлюючих документів.

Колегія суддів доходить висновку, що земельна ділянка була відведена у постійне користування в/ч № НОМЕР_2 під будівництво прикордонної застави за рахунок земель в/ч № НОМЕР_3 Міністерства оборони на підставі Рішення Виконавчого комітету Одеської обласної ради депутатів трудящих № 748с від 16.05.1953 року та розпорядження Ради Міністрів УРСР № 1357-078 від 21.11.1953 року, оскільки чинне у 1953 році законодавство (Земельний кодекс УРСР 1922 року) не визначало момент, з якого особа набувала право землекористування у зв`язку з прийняттям рішення про надання земельної ділянки під будівництво прикордонної застави за рахунок земель в/ч № НОМЕР_3 Міністерства Оборони.

І з огляду на положення Земельного кодексу УРСР 1970 року, Земельного кодексу України 1990 року, пункту 6 Постанови Верховної Ради УРСР від 18.12.1990 року "Про земельну реформу", пункту 6 Перехідних положень Земельного кодексу України, ч. 5 ст. 20, ч. 4 ст. 77, ст. 84 Земельного кодексу України, ст.4 Закону України "Про використання земель оборони", незважаючи на відсутність державного акту, право постійного користування спірною земельною ділянкою належало Міністерству оборони України, оскільки земельна ділянка під будівництво прикордонної застави відведена за рахунок земель військовї частини Міністерства оборони, тобто земельна ділянка відносилася до земель оборони, належала державі на праві власності та була закріплена за відповідними військовими формуваннями на праві постійного користування.

Такий висновок за фактично схожих обставин викладений у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 916/2135/16.

Зі змісту акту службового розслідування № 1 від 07.02.2017 року, вбачається, що: «Чорноморським міським головою на підставі розпорядження від 07.12.2015 року № 460 «Про проведення службового розслідування» ініційоване проведення службового розслідування з метою перевірки фактів, викладених в службовій записці начальника організаційного відділу від 02.12.2016 року № 273 щодо відсутності документів (технічного паспорту та свідоцтва про правло власності) у протоколі 54 пленарного засідання сесії Чорноморської міської ради Одеської області шостого скликання, які стали підставою для прийняття рішень Чорноморської міської ради Одеської області шостого скликання від 14.11.2014 року № 555/289-VI «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0980 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 ».

На підставі розпорядження Чорноморського міського голови про проведення службового розслідування, було створено комісію на чолі з заступником міського голови ОСОБА_5 , яка з 07.12.2016 року до 07.02.2017 року провела службове розслідування фактів викладених у службовій записці начальника організаційного відділу від 02.12.2016 року № 273.

За наслідками проведеної перевірки комісією встановлено, що в основу рішення від 14.11.2014 року № 555/289-VI «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0980 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 » покладені технічні матеріали і документи, що підтверджують розмір земельної ділянки, розроблені ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та рекомендації постійної депутатської комісії (протокол № 117 від 16.10.2014).

До проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробленого ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» були додані позитивні висновки Управління архітектури та містобудування Іллічівської міської ради; Держземагентства у м. Іллічівську, рекомендації постійної комісії з питань будівництва, регулювання земельних відносин, охорони навколишнього середовища та благоустрою, внаслідок чого проект рішення був винесений на чергову сесію Чорноморської міської ради, яка відбулась 26.12.2014 року і рішенням якої затверджено проект відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку.

Як встановлено комісією Чорноморської міської ради схема кадастрової зйомки розроблялась за адресою: АДРЕСА_1 .

У проекті землеустрою, який розроблений ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» і який просив затвердити ОСОБА_2 відповідно до поданої ним до Центру адміністративних послуг м. Чорноморська заяви від 18.12.2014 року також зазначена адреса розташування земельної ділянки : АДРЕСА_1 .

Однак, у наданих ОСОБА_2 схемах кадастрового плану земельної ділянки та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є розбіжності в описі меж спірної земельної ділянки, найменуванні суміжних землекористувачів та статусу використання суміжних земельних ділянок.

Так, у схемі кадастрового плану земельної ділянки відповідно до опису меж зазначено: від А до Б - землі Іллічівської міської ради; від Б до В - землі ОСОБА_6 ; від В до Г - землі ОСОБА_7 ; від Г до А - вул. Старе Бугово.

Проте у проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки її межі описані наступним чином: від А до Б - вул. Набережна; від Б до В - землі Іллічівської міської ради; від В до А - землі Іллічівської міської ради (проїзд).

Комісія Чорноморської міської ради вивчивши технічну документацію земельної ділянки дійшла висновку, що ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розробило схему на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а в натуру земельну ділянку винесено на вул. Набережній.

Крім того, в акті-прийомки передачі межових знаків на зберігання, наданому у проекті землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки зазначено: АДРЕСА_5 .

Південне регіональне управління ДПС України зверталось до Чорноморського міського голови з листом від 21.10.2015 року, в якому просило направити на його адресу належним чином завірену копію рішення Іллічівської міської ради про затвердження проекту землеустрою й передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки кадастровий № :02:026:0007, яка знаходиться в межах земельної ділянки, що використовується Державною прикордонною службою більше 60 років.

Начальник організаційного відділу звернувся до міського голови з службовою запискою від 02.12.2016 року № 273 щодо відсутності документів (технічного паспорту та свідоцтва про право власності) у протоколі 54 пленарного засідання сесії Чорноморської міської ради Одеської області шостого скликання, які стали підставою для прийняття рішень Чорноморської міської ради Одеської області шостого скликання від 14.11.2014 року № 555/289-VI «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0980 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 .

Комісія Чорноморської міської ради з метою перевірки обставин, викладених у службовій записці № 273 від 02.12.2016 року, направила запит до КП «БТІ» Іллічівської міської ради щодо наявності інформації про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на об`єкти нерухомого майна на території Чорноморської (Іллічівської) міської ради за адресою: АДРЕСА_1 , а також інформації про затвердження Виконкомом Чорноморської міської ради цієї адреси земельній ділянці та довідки про рекомендацію використання цієї адреси.

Листом від 15.12.2016 року № В-313 КП «БТІ» Чорноморської міської ради надано відповідь, що станом на 29.12.2012 року на території Чорноморської (Іллічівської) міської ради за адресою: АДРЕСА_1 об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_2 не зареєстрований. Інформація щодо затвердження Виконкомом Чорноморської міської ради цієї адреси земельній ділянці - відсутня. Довідку про рекомендацію використання цієї адреси КП «БТІ» не надавало.

На відповідний запит Комісії аналогічна відповідь отримана від начальника відділу реєстрації прав на нерухоме майно.

За підписом заступника голови Чорноморської міської ради листом від 12.12.2016 року повідомлено ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про створення комісії з проведення службового розслідування з метою перевірки фактів, викладених у службовій записці начальника організаційного відділу від 02.12.2016 року № 273 та викладено прохання повідомити щодо фактів розбіжностей в попередній схемі та на схемі, які є складовою проекту землеустрою, в якій відображені різні земельні ділянки.

Листом ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» № 3192 від 26.12.2016 року Чорноморську міську раду повідомлено, що проект землеустрою за договором № 1697 від 12.12.2014 року зі ОСОБА_2 відповідає нормам діючого законодавства. В процесі розробки документації були проведені підготовчі та геодезичні роботи, встановлені межі, складено та погоджено проект землеустрою тощо. Проте матеріали, що містять інформацію про місце розташування і розмір земельної ділянки на підставі яких приймалось рішення Іллічівської міської ради від 14.11.2014 року № 555/29-VI ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» не виготовлялись і не передавались фізичним і юридичним особам, органам виконавчої влади та місцевого самоврядування.

При ознайомленні з оригіналами проекту землеустрою виявлено, що правовстановлюючі документи на будівлі за адресою: АДРЕСА_1 - відсутні.

Згідно висновків комісії Чорономорської міської ради рекомендовано:

Чорноморському міському голові направити акт службового розслідування та копії документів, які додані до Чорноморської міської ради з протоколів 54 пленарного засідання сесії Чорноморської міської ради Одеської області шостого скликання, що стали підставою для прийняття рішення Чорноморської міської ради Одеської області шостого скликання від 14.11.2014 року № 555/29-VI «Про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0980 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 » до Чорноморського відділення поліції Одеської області на предмет порушення кримінального провадження про шахрайство за підроблення документів (ст. ст. 190, 358 КК України) на підставі яких були прийняті рішення Чорноморської міської ради Одеської області шостого скликання від 14.11.2014 року № 555/29-VI та № 571/50-VI від 26.12.2014 року;

Керуючому справами виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області розробити заходи захисту документації, які надходять та зберігаються в Чорноморській міській раді та її виконавчих органах;

Управлінню архітектури та містобудування Чорноморської міської ради забезпечити та запровадити ведення Єдиного реєстру присвоєння адрес та території Чорноморської територіальної громади та своєчасне внесення змін до нього;

Чорноморському міському голові Чорноморської міської ради розглянути питання про скасування у судовому порядку рішень Чорноморської міської ради Одеської області шостого скликання від 14.11.2014 року № 555/29-VI та № 571/50-VI від 26.12.2014 року (т.3 а. с. 57-67).

Чорноморський міський голова та заступник Чорноморського міського голови листами від 29.03.2017 року, від 24.05.2017 року на виконання п.1 розпорядження Чорноморського міського голови від 09.03.2017 року № 93 направили Начальнику Чорноморського ВП Овідіопольского відділу ГУПН в Одеській області документи для порушення кримінального провадження про шахрайство та підроблення документів, на підставі яких були прийняті рішення Чорноморської (Іллічівської) міської ради від 14.11.2014 року № 555/29 - VI та № 571/52-VI від 26.12.2014 року (т.6 а. с. 181-182).

Листом за підписом заступника міського голови від 03.06.2021 року на адресу начальника Одеського районного управління поліції № 2 відділу поліції № 2 ГУНП в Одеській області повідомлено про направлення матеріалів до Чорноморського ВП Овідіопольского відділу ГУПН в Одеській області для порушення кримінального провадження про шахрайство та підроблення документів, на підставі яких були прийняті рішення Чорноморської (Іллічівської) міської ради від 14.11.2014 року № 555/29 - VI та № 571/52-VI від 26.12.2014 року та про відсутність інформації від правоохоронних органів щодо результатів розгляду даних звернень. З огляду на таке, повторно направлено копію акту службового розслідування № 1 від 07.02.2017 року з додатками (т.6 а. с. 183).

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з технічного звіту, виконаного ТОВ «Екологічні технології XXI» яке діє на підставі ліцезії Державного агентства земельних ресурсів України серії АГ № 579243, в особі інженера-землевпорядника Васильєвої Н.Ю. кваліфікаційний сертифікат №000566 від 03.01.2013 року та кваліфікаційний сертифікат інженера землевпорядника № 0212859 від 31.03.2015 року, метою роботи є збір та систематизація матеріалів щодо аналізу меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 з моменту відведення у 1953 році до 2017 року включно. Під час обстеження встановлено, що площа земельної ділянки, відведеної в/ч НОМЕР_2 під будівництво прикордонної застави згідно з Розпорядженням Ради Міністрів УРСР від 21.11.1953 року складала 2,72 га. У 2008 році ТОВ «Геонова» на вищевказаній земельній ділянці були проведені топографо-геодезичні роботи, в результаті яких згідно зі складеним Технічним звітом з інженерно-геодезичних робіт визначена площа земельної ділянки, яка склала 1,5028 га. У 2017 році ТОВ «Екологічні технології XXI» була здійснена нова топографо-геодезична зйомка, метою якої була інвентаризація земельної ділянки. В результаті встановлено, що на 2017 рік площа земельної ділянки складає 1,4928 га. Фактична зміна розмірів земельної ділянки, пов`язана з прокладанням нової газової труби та огородженням дротяною сіткою частини території військового містечка біля будівлі посту технічного спостереження. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно в межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , землекористування якої склалось у 1953 році, входить зокрема земельна ділянка № :02:026:0007, виділена Чорноморською міською радою у приватну власність ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а. с. 52-54).

Як вже зазначалось, комісією Чорноморської міської ради на чолі з заступником міського голови, з посиланням на відповідно досліджені документи, було встановлено:

- наявність розбіжностей у наданих ОСОБА_2 схемах кадастрового плану земельної ділянки та проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 - зокрема в описі меж земельної ділянки, найменуванні суміжних землекористувачів та статусу використання суміжних земельних ділянок,

- відсутність зареєстрованих за ОСОБА_2 на праві власності будинку, будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 ,

- розбіжність в найменуванні населеного пункту зазначеного в акті прийому-передачі межових знаків на зберігання у проекті землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки (с. Олександрівка) з найменуванням населеного пункту, де ця земельна ділянка знаходиться фактично ( м. Чорноморськ),

- відсутність будь-якого погодження використання адреси АДРЕСА_1 та затвердження Виконкомом Чорноморської міської ради цієї адреси земельній ділянці, виділеній ОСОБА_2 ,

та набуто висновок, що ДП «Одеський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розробило схему на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а в натуру земельну ділянку винесено на вул. Набережній.

При таких обставинах та доказах, колегія суддів вважає доведеним, що спірна земельна ділянка була незаконно виведена Чорноморською міською радою з користування військової частини НОМЕР_2 та виділена у приватну власність ОСОБА_2 .

Колегія суддів не приймає до уваги висновок судового експерта ДзінькаА.І. № 871/2018 року від 11.09.2018 року про відсутність підстав вважати, що земельна ділянка кадастровий номер № :02:026:0007 фактично накладається на місце розташування земельної ділянки площею 2,72 га. (в частині НОМЕР_3 ), оскільки при складанні висновку у період з 05.09.2018 року до 11.09.2018 року обстеження та фотофіксація земельних ділянок не проводилось, дослідження експертом виконано на підставі документації наданої ініціатором проведення експертизи, який експертом не зазначений, а заява від 05.09.2019 року, на яку міститься посилання у висновку, як підставу проведення експертизи, до матеріалів справи не надана. Відповідно до досліджених матеріалів справи експертиза проведена на стадії апеляційного рогляду (коли оскаржуване рішення суду першої інстанції переглядалось вперше) і у справі відсутня ухвала про призначення цієї експертизи саме судом і ненадання експерту матеріалів цивільної справи). Тобто експертиза могла бути проведена та проведена з ініціативи особи, яка набула цю земельну ділянку у приватну власність - ОСОБА_2 та/або ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і лише на підставі наданих ним (ними) документів.

Оскільки суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка ОСОБА_1 не накладається на земельну ділянку позивача за зустрічним позовом, яка не є сформованою, вважав не доведеним порушення оспорюваним договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29.01.2016 року права військової частини № НОМЕР_2 і не взяв до уваги висновки, викладені комісією Чорноморської міської ради за результатами службового розслідування в акті службового розслідування № 1 від 07.02.2017 року, що відповідно до підстав та обгрунтувань, які викладені в цій постанові, не відповідає встановленим у справі обставинам та тим доказам, які містяться в матеріалах справи, рішення суду першої інстанції не може залишатися без змін і підлягає скасуванню у повному обсязі.

Ухвалюючи власне судове рішення колегія суддів звертає увагу на наступне.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55); див. також постанову Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України).

Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.

Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.

При цьому власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такий правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19, пункт 33) та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 49).

Крім того, не є належним способом захисту права або інтересу позивача вимога про скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки воно вичерпує свою дію в момент цієї реєстрації. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (провадження № 12-184гс18, пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-386цс18, пункт 74), від 05 жовтня 2022 року у справі № 922/1830/19 (провадження № 12-91гс20, пункт 8.1).

Слід відзначити, що у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31)).

Саме тому, виходячи з мети позову, який заявив прокурор, і його обґрунтування, вимогу зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України і Військової частини № НОМЕР_2 земельну ділянку площе 0,0980 га. (кадастровий номер :02:026:0007) слід розуміти як вимогу про витребування цієї ділянки з володіння ОСОБА_1 на користь власника.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), пункт 68, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), пункт 45).

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Критерій законності означає, що втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Легітимною метою такого втручання може бути здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Встановивши на підставі встановлених обставин та досліджених доказів, що:

- земельна ділянка під будівництво прикордонної застави відведена за рахунок земель військовї частини Міністерства оборони, тобто земельна ділянка відносилася до земель оборони, належала державі на праві власності та була закріплена за відповідними військовими формуваннями на праві постійного користування;

- в межі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , землекористування якої склалось у 1953 році, входить зокрема земельна ділянка № :02:026:0007, виділена Чорноморською міською радою у приватну власність ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- розроблена схема була на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а в натуру земельну ділянку винесено на вул. Набережній,

набувши на підставі встановлених обставин, висновку, що спірна земельна ділянка була незаконно виведена Чорноморською міською радою з користування військової частини НОМЕР_2 та виділена у приватну власність ОСОБА_2 ,

колегія суддів констатує, що в такому випадку втручання у право ОСОБА_1 (останній набувач) на мирне володіння спірною земельною ділянкою ґрунтується на законі, про що зазначено вище. Легітимною метою такого втручання є публічні інтереси у контролі за раціональним використанням сільськогосподарських земель, які є обмеженим природним ресурсом.

З огляду на первісну недобросовісність поведінки у спірних правовідносинах як Чорноморської міської ради, так і первісного набувача земельної ділянки, втручання у право останнього набувача на мирне володіння спірною ділянкою та її повернення у володіння власника будуть пропорційними зазначеній легітимній меті і, враховуючи встановлені обставини справи (в тому числі відсутність на спірній земельній ділянці будівель та споруд), не становитимуть для ОСОБА_1 надмірного тягаря.

Враховуючи наведене, позов ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою слід залишити без задоволення, а позов заступника військового прокурора Одеського гарнізону, діючого в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України і Військової частини № НОМЕР_2 до Чорноморської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 , треті особи: Кабінет Міністрів України, Державна прикордонна служба України, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку - задовольнити частково та витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0980 га. (кадастровий номер :02:026:0007), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та військової частини НОМЕР_2 . В решті вимог заступника військового прокурора слід відмовити.

Враховуючи, що суд відмовив у задоволенні зустрічного позову Військової частини № НОМЕР_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним по суті (через недоведеність порушення права), в той час, як обраний військовою частиною спосіб захисту виходячи зі спірних правовідносин, які склалися між сторонами та встановлених у справі обставин, не є ефективним, у зустрічному позові слід відмовити не по суті (через недоведеність позовних вимог), а саме з цієї самостійної підстави відмови у позові (неефективність обраного способу захисту).

Таким чином, апеляційні скарги представника Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області Дабіжи Віктора Івановича, виконуючого обов`язки керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Брильова Максима та представника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) - ОСОБА_4 слід задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області Дабіжи Віктора Івановича - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу виконуючого обов`язки керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону Брильова Максима - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16 липня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - залишити без задоволення.

Позов заступника військового прокурора Одеського гарнізону, діючого в інтересах Адміністрації Державної прикордонної служби України і Військової частини № НОМЕР_2 до Чорноморської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 , треті особи: Кабінет Міністрів України, Державна прикордонна служба України, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку - задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0980 га (кадастровий номер :02:026:0007), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України та військової частини НОМЕР_2 .

В решті позову - відмовити.

Зустрічний позов Військової частини № НОМЕР_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Шевченко Валерія Марківна про визнання договору купівлі-продажу недійсним - залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 06.10.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова