ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м.Суми

Справа №591/2669/23

Номер провадження 22-ц/816/1271/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2023 року у складі судді Шелєхової Г.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 20 червня 2023 року,

в с т а н о в и в :

31 березня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивувала тим, що після розірвання шлюбу за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14 березня 2023 року дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач життям, здоров`ям дочки не цікавиться, не спілкується з нею, участі у її вихованні не приймає, не забезпечує матеріально. Весь час відповідач вів аморальний спосіб життя, зловживав спиртними напоями, скоював правопорушення, у присутності дитини вчиняв домашнє насильство відносно позивача, неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів і на цей час відбуває покарання у виді позбавлення волі.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши контроль на орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Сумської міської ради за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Не погоджується з висновком суду про відсутність передбачених ст. 164 СК України підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дочки, неодноразово судимий, не має постійного місця роботи, неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо позивача у присутності дитини, є хронічним алкоголіком та наркозалежним, на цей час відбуває показання за вчинення кримінального правопорушення у місцях позбавлення волі, що виключає його участь у вихованні дитини.

Вказує, що з відповідачем не проживає вже більше року, дитина, якій недавно виповнилося 3 року, фактично забула про батька, не згадує його, між ними втрачено родинний зв`язок. Участь відповідача у житті дитини завжди була мінімальною, а враховуючи самоусунення ОСОБА_2 від виховання дочки, ухилення від обов`язків по її вихованню та утриманню, наявні підстави для позбавлення його батьківських прав.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін як законне та обґрунтоване. Просить не позбавляти його батьківських прав відносно дочки, яку любить і хоче приймати участь у її вихованні.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Від Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 та її представника - адвоката Кондратенко С.Ю., які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 02 лютого 2017 року по 14 березня 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю в АДРЕСА_1 (а.с. 4, 5, 6). Після укладення нового шлюбу позивач має прізвище ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 не одноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на цей час затриманий на виконання вироку суду і перебуває у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» (а.с. 10-18, 19).

Згідно відповіді КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» від 25.05.2023 року, ОСОБА_2 25 березня 2023 року був доставлений бригадою екстреної (швидкої) медичної допомоги до відділення інтенсивної терапії та детоксикації медичного центру. Був госпіталізований з діагнозом «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності. Стан відміни» (а.с.64 зв.).

За інформацією Сумського районного управління ГУ НП в Сумській області на протязі 2021-2022 років надійшло чотири звернення від гр. ОСОБА_3 з приводу можливих протиправних дій гр. ОСОБА_2 , дані про наявність кримінального правопорушення відсутні (а.с.20)

Допитана судом в якості свідка ОСОБА_6 , яка являється сестрою позивача пояснила, що відповідач бив ОСОБА_3 . Приходив погратися з дитиною в стані наркотичного сп`яніння. Не дуже займався виховання дитини. Коли був тверезим до дитини відносився нормально, в стані алкогольного сп`яніння - байдуже.

Свідок ОСОБА_7 вказала, що бачила ОСОБА_8 як з мамою, так і з татом, з мамою частіше. При ній до дитини відповідач відносився нормально, позивачку бачила з побоями.

Свідок ОСОБА_9 , яка є матір`ю відповідача, пояснила, що він любить доньку, приймав участь у її вихованні, грався з нею. Зараз також постійно запитує про Мілану, хвилюється за неї. Коли працював, то фінансово допомагав, купував дитячі речі, памперси, продукти харчування. У стані наркотичного сп`яніння вчиняв фізичне насилля по відношенню до позивачки.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що відповідач любить дитину, якщо була можливість, він фінансово допомагав. Вживав алкоголь та наркотичні речовини.

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може застосовуватися судом у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків та конкретних обставин справи, однак позивач всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України не довела належними та допустимими доказами факт ухилення ОСОБА_2 , який перебуваючи у слідчому ізоляторі, від виконання батьківських обов`язків відносно дочки за обставин, що склалися. При цьому суд першої інстанції правильно взяв до уваги ставлення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки, те, що таке позбавлення не забезпечуватиме інтереси самої дитини та попередивши його про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов`язків, дійшов висновку про не доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вона, він ухиляються від своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

У ст. 150 СК України перелічені обов`язки батьків щодо виховання дитини, зокрема, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 18 цієї постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції врахував вказані норми та за недоведеності фактів свідомого, систематичного, умисного ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, відсутності доказів застосування інших заходів попередження та впливу, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав відносно дочки та передчасність застосування такої крайньої міри відповідальності.

При цьому суд першої інстанції правильно взяв до уваги обмеженість можливостей відповідача на цей час брати учать у вихованні дочки через його утримання в СІЗО, та наявність у нього інтересу до життя дитини

У суді першої інстанції ОСОБА_2 у відзиві на позов та поясненнях заперечував проти позовних вимог, просив не позбавляти його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_8 . Вказував, що від участі у її вихованні не відмовлявся, любе дочку (а.с. 34, 89).

Таку ж свою позицію висловив і у відзиві на апеляційну скаргу.

Крім того, у висновку від 19 червня 2023 року № 1065/27.1-26, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає не доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 79-83).

Позивачем не довела належними доказами винної поведінки ОСОБА_2 , яка б свідчила про свідоме нехтування виконанням ним своїх батьківських обов`язків щодо їх спільної малолітньої дочки. Сам по собі факт відсутності ініціативи з його боку на спілкування з дітьми не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Колегія суддів зазначає, що права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Разом з тим, між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина