Дата документу 27.10.2023
Справа № 501/433/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючої судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеського району Одеської області цивільну справу за

позовом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ»

до

відповідача: Головного управління Держпраці в Одеській області

третя особа яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1

предмет та підстави позову: про визнання незаконним та скасування акту повторного спеціального розслідування нещасного випадку,

учасники справи:

представник позивача Марченко Д.В.,

представник відповідача Пономаренко К.В.,

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» 30.01.2023 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держпраці в Одеській області (третя особа що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_1 ) про визнання незаконним та скасування акту, згідно якого просить суд визнати незаконним та скасувати Акт №05 повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2017 року о 07 годині 15 хвилин в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» форми Н-1/П, складений комісією, утвореною наказом Головного управління Держпраці в Одеській області від 16.06.2021 №706.

Позов обґрунтовано тим, що 28 грудня 2021 комісією, утвореною наказом Головного управління Держпраці в Одеській області від 16.06.2021 №706 складено Акт №05 повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2017 року о 07 годині 15 хвилин в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» форми Н-1/П.

На підставі матеріалів спеціального розслідування причин та обставин нещасного випадку, що стався з помічником директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» ОСОБА_1 , комісія дійшла висновку, що даний нещасний випадок відповідає ознакам п.3 «Порядку розслідування обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 17.04.2019 №337 та підлягає визначенню: нещасний випадок обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків або в дорозі (на транспортному засобі підприємства чи за доручення роботодавця), внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень.

Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 під час отримання тілесних ушкоджень знаходився при виконанні трудових обов`язків, а отже згідно п.п.17 п.52 Порядку зазначений нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Позивач стверджує в позові, що спеціальне розслідування є необ`єктивним та упередженим, а Акт необґрунтованим та таким, що підлягає визнанню недійсним та подальшому скасуванню.

Представник позивача вказує в позові, що у ДП «МТП «Чорноморськ» наявні сумніви щодо об`єктивності результатів повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2017 року з помічником директора ДП «МТП «Чорноморськ» ОСОБА_1 та взагалі чи знаходився останній при виконанні трудових обов`язків і зазначений нещасний випадок є таким, що пов`язаний з виробництвом з наступних причин.

Комісією із спеціального розслідування встановлено, що: « ОСОБА_1 у відрядження відбув 30.07.2017 згідно наказу №428/О-8 від 28.07.2017 з м.Чорноморськ. Вранці 31.07.201, о 07 годинні 15 хвилин на нього здійснили напад, в результаті нападу ОСОБА_1 нанесені тілесні ушкодження, він переніс декілька операцій та отримав другу групу інвалідності.».

Відповідно до наказу №428/O-8 від 28.07.2017 про відрядження, ОСОБА_1 повинен був вибути у відрядження 30.07.2021 року. Жодних днів відпочинку за 30.07.2017 (вихідний день - неділя) ОСОБА_1 не надавалось, про що свідчать табеля обліку робочого часу, жодної заяви про надання таких днів відпочинку від ОСОБА_1 не надходило.

Позивач стверджує в позові, що у відповідності до наказу ДП «ІМТП» від 11 березня 2015 року №493, передбачено використання автотранспорту порту для відряджень за узгодженням з директором порту або особою, яка його заміщує.

Наказом №428/O-8 від 28.07.2017 про відрядження, директором порту встановлено вид транспорту для даного відрядження та передбачено проїзд автотранспортом підприємства з встановленням дати вибуття 30.07.2017.

Використання іншого виду транспорту для даного відрядження цим або іншим наказом не передбачено. Використання автотранспорту підприємства працівниками, відрядженими для участі у судовому засіданні 31.077.2017 у місті Києві та їх відбуття 30.07.2017 підтверджується подорожнім листом від 30.07.2017 №805 978.

Беручи до уваги наведені положення профільного законодавства у сфері порядку відрядження у межах України, а також документи, якими врегульовано основні питання цього відрядження, ОСОБА_1 мав відбути у відрядження 30.07.2017 автотранспортом підприємства.

Однак, спеціальним розслідуванням встановлено та обставини справи вказують на те, що ОСОБА_1 фактично не вибув у відрядження 30.07.2017 автотранспортом підприємства. Згідно посвідчення про відрядження № НОМЕР_1 ОСОБА_1 не прибув до місця відрядження, а отже під час отримання ним тілесних ушкоджень він знаходився поза межами того підприємства, до якого він був відряджений.

Позивач стверджує, що ОСОБА_1 отриманні тілесні ушкодження поза робочий час та поза межами того підприємства, до якого він був відряджений, що вказує на те, що ОСОБА_1 не знаходився у цей момент при виконані трудових обов`язків на робочому місці, а отже даний нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом. Висновки комісії з повторного спеціального розслідування викладені в оспорюваному Акті стосовно виконання потерпілим посадових обов`язків, не знаходять підтвердження за недостатністю доказів, які б відповідали вимогам ст.ст.77, 78 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

У ході здійснення повторного спеціального розслідування комісією достеменно встановлено, що потерпілий отримав ушкодження внаслідок нещасного випадку не на його робочому місці.

Також, посвідчення про відрядження № НОМЕР_1 підтверджує те, що ОСОБА_1 не прибув до місця виконання завдання роботодавця, а посадова інструкція потерпілого спростовує виконання ним трудових (посадових) обов`язків, оскільки представництво в суді не входить до кола трудових (посадових) обов`язків потерпілого.

В останньому абзаці розділу 4 Акту зазначено, що ОСОБА_1 05.12.2018 року надано другу групу інвалідності, проте зазначено, що причиною інвалідності є загальне (не професійне) захворювання, дані про зв`язок інвалідності ОСОБА_1 з впливом небезпечних або шкідливих факторів, які могли бути пов`язані з виробництвом відсутні.

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №885510 серії 12 ААА ОСОБА_1 встановлено причину інвалідності загальне захворювання.

Крім цього, згідно листків непрацездатності серії АДЖ №332630, серії АГЦ №016859, серії АГШ №701575, серії АГЦ №016993, серії №862716, серії АГШ №309533, виданих військовим-медичним клінічним центром Південного регіону, Комунальною установою «Одеська обласна клінічна лікарня», КУ «Овідіопольська центральна районна лікарня», Поліклінічне відділення, причиною непрацездатності визначена травма невиробничого характеру.

Крім того, позивач вказує в позові, що порушено процедуру розслідування нещасних випадків, визначеної Порядком, що є підставою для скасування Акту, оскільки таке розслідування проведено не у відповідності до вимог Порядку з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 п.33 Порядку, комісія зобов`язана обстежити місце, де сталися нещасний випадок та скласти відповідний протокол згідно з додатком 5, розробити ескіз місця, де сталися нещасний випадок згідно з додатком 6 і провести фотографування місця настання нещасного випадку (у разі потреби та можливості).

Позивач вказує в позові, що в описі матеріалів повторного спеціального розслідування нещасного випадку відсутні відповідний протокол, ескіз місця, де сталися нещасний випадок та фотографії.

Разом з цим, у розділі 3 Акту вказано, що місце нещасного випадку є місце проживання ОСОБА_1 за його заявою. В акті зазначено, що відсутні відомості про наявність небезпечних або шкідливих виробничих факторів за місцем проживання ОСОБА_1 .

Позивач вказує, що комісія не обстежувала місце, де стався нещасний випадок, а встановила таке місце лише за заявою потерпілого, та в результаті чого прийшла до висновку, що такий пов`язаний з виробництвом.

Відповідно до ч.2 п.33 Порядку, комісія зобов`язана одержати письмові пояснення від роботодавця та його представників, посадових осіб, працівників підприємства (установи, організації).

Позивач зазначає в позові, що повторне спеціальне розслідування здійснювалось без думки роботодавця та його представників щодо нещасного випадку та висновок формувався упереджено та односторонньо.

Відповідно до ч.2 п.33 Порядку, комісія зобов`язана опитати осіб - свідків нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та осіб, причетних до них, згідно з додатком 8.

В позові вказується на те, що згідно розділу 6 Акту свідком нещасного випадку є лише сам потерпілий, який у даному випадку є зацікавленою особою, тому дана обставина вказує на необ`єктивність всього спеціального розслідування та його висновків, щодо місця та часу події.

Також, відповідно до ч.9 п.33 Порядку, комісія зобов`язана установити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці.

Позивач стверджує в позові, що в Акті зазначено, що відомості про навчання за професією та роботою, а також стосовно перевірки знань з охорони праці відсутні, не встановлено осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці.

Якщо нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, необхідно встановити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці, як того вимагає процедура проведення розслідування. Проте, в порушення зазначених вимог порядку, такі особи комісією встановлені не були.

Відповідно до ч.11 п.33 Порядку, комісія зобов`язана розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам та/або гострим професійним захворюванням (отруєнням), у тому числі пропозиції щодо внесення змін до нормативно-правових актів з охорони праці.

Позивач стверджує, що всупереч вказаним положенням Порядку, комісією не дотримано таких вимог, питання запобігання подібним нещасним випадкам не відображено в Акті або матеріалах до нього.

Відповідно до ч.3 п.33 Порядку, комісія зобов`язана у разі потреби надіслати запити до відповідних закладів охорони здоров`я для отримання медичних висновків щодо зв`язку нещасного випадку з впливом на потерпілого небезпечних (шкідливих) виробничих факторів та/або факторів важкості та напруженості трудового процесу.

Позивач вказує в позові, що такі запити не були надіслані комісією до відповідних закладів, а отже не було отримано медичних висновків щодо зв`язку нещасного випадку з впливом на потерпілого небезпечних (шкідливих) виробничих факторів, в розділі 3 Акту комісією було встановлено відсутність впливу на потерпілого небезпечних (шкідливих) виробничих факторів.

На підставі викладеного, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Представник Головного управління Держпраці в Одеській області 24.02.2023 надав до суду відзив на позов (а.с.86-93), просить суд відмовити в задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а дії посадових осіб Головного управління Держпраці в Одеській області щодо проведення та складання Акту №05 повторного рослідування нещасного випадку, який стався 31.07.2017 з помічником директора ДП «МТП «Чорноморськ» зхаконнимим, обгрунтованими та правомірним, такими, що вчинені згідно вимог чинного законодавства.

Представник позивача 27.04.2023 надав до суду відповідь на відзив (а.с.157-160), просить суд задовольнити позов, посилаючись на те, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують доводи, що наведені у позовній заяві, ДП «МТП «Чорноморськ» вважає відзив на позовну заяву необґрунтованим, тощо.

Представник Головного управління Держпраці в Одеській області 08.05.2023 надав до суду заперечення (а.с.174-175), просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник третьої особи ОСОБА_1 23.08.2023 надав до суду клопотання про застосування строків позовної давності (а.с.183-186), просить суд відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, просилаючись на те, що вказаний спір між сторонами виник з приводу трудових відносин та стосується здоров`я фізичної особи, відповідно застосовуються строки, встановлені ст.233 КЗпП України (тримісячний строк), який пропущено позивачем.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник Головного управління Держпраці в Одеській області просив суд відмовити в задоволенні позову у полвному обсязі, посилаючись на пояснення, викладені у відзиві на позов.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 30.01.2023, справа розподілена для подальшого розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.79).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 08.02.2023 справу прийнято до свого провадження в порядку загального позовного провадження (а.с.80-81).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 22.05.2023 закрито підготовче провадженя у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.180, 189).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 10.07.2023 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Петрушко І.С. про відвід головуючого судді по даній справі відмовлено (а.с.228-230).

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях третьої особи ОСОБА_1 , його представника адвоката Петрушко І.С. (а.с.84-85), їх викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи містяться докази, в яких позивач (його представник) належним чином повідомлялись про час та місце судового розгляду справи, їх повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства (а.с.82, 147, 171, 182, 216, 240).

Разом з тим, третя особа ОСОБА_1 , його представник адвокат Петрушко І.С. в судові засідання не з'являлися та на адресу суду надходили клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.137-139, 195-197, 206-207).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, третя особа ОСОБА_1 , його представник адвокат Петрушко І.С. надавали до суду заяви про відкладення розгляду справи, тому судові засідання відкладались та в них оголошувались перерви, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без їх участі на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито ще 08.02.2023 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що наказом ДП «ІМТП» №185-О/1 від 03.04.2017 ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду помічника директора (а.с.52).

Трудові (посадові) права і обов`язки ОСОБА_1 визначені посадовою інструкцією помічника директора, затвердженої наказом від 17.07.2017 №427 (а.с.46-47). Згідно положень вказаної інструкції, до кола трудових (посадових) обов`язків помічника директора, у даному випадку ОСОБА_1 , не входить здійснення представництва у суді та/або вирішення виробничих питань у судових установах.

Згідно архівної довідки №02/154 від 14.05.2020, ОСОБА_1 у 2013 році отримав диплом бакалавра Одеської національної Академії харчових технологій за освітою обліку та аудиту (а.с.48).

28.12.202 комісією, утвореною наказом Головного управління Держпраці в Одеській області від 16.06.2021 №706 (а.с.8-9), складено Акт №05 повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31.07.2017 о 07 годинні 15 хвилин в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» форми Н-1/П (далі Акт) (а.с.1-16).

На підставі матеріалів спеціального розслідування причин та обставин нещасного випадку, що стався з помічником директора Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (далі ДП «МТП «Чорноморськ») ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), 1966 року народження, комісія дійшла висновку, що даний нещасний випадок відповідає ознакам п.3 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві», затвердженого Постановою КМУ від 17.04.2019 №337 (далі Порядок), та підлягає визначенню: нещасний випадок обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків або в дорозі (на транспортному засобі підприємства чи за дорученням роботодавця), внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень.

Комісія дійшла висновку, що ОСОБА_1 під час отримання тілесних ушкоджень знаходився при виконанні трудових обов`язків, а отже згідно п.п.17 п.52 Порядку, зазначений нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Комісією із спеціального розслідування встановлено, що: « ОСОБА_1 у відрядження відбув 30.07.2017 згідно наказу №428/О-8 від 28.07.2017 року з м.Чорноморськ. Вранці 31.07.201, о 07 годинні 15 хвилин на нього здійснили напад, в результаті нападу ОСОБА_1 нанесені тілесні ушкодження, він переніс декілька операцій та отримав другу групу інвалідності.».

Відповідно до наказу №428/O-8 від 28.07.2017 про відрядження, ОСОБА_1 повинен був вибути у відрядження 30.07.2021 року (а.с.20).

У відповідності до наказу ДП «ІМТП» від 11.03.2015 №493, передбачено використання автотранспорту порту для відряджень за узгодженням з директором порту або особою, яка його заміщує (а.с.21-30).

Директором порту встановлено вид транспорту для даного відрядження та передбачено проїзд автотранспортом підприємства з встановленням дати вибуття 30.07.2017 (а.с.32-34).

У відповідності до протоколу опитування ОСОБА_1 від 10.01.2019, він вранці 31.07.201 прямував від свого дому до автомобіля з метою виїзду до м.Київ для вирішення виробничих питань в Київському апеляційному господарському суді (а.с.35).

У Акті попереднього спеціального розслідування від 24.06.2020 комісія дійшла висновку, що даний нещасний випадок не відповідає ознакам п.3 «Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 17.04.2019 за №337 та не підлягає спеціальному розслідуванню (а.с.36-41).

За інформацією в.о. начальника служби правового забезпечення та претензійної роботи ДП «МТП «Чорноморськ» О.В. Новічковой, викладеної у службовому листі №681/06-26 від 26.05.202, до Київського апеляційного суду у відрядження з 30.07.2017 по 01.08.2017 направлялись заступник начальника юридичної служби ОСОБА_2 та провідний юрисконсульт ОСОБА_3 .

На ім`я ОСОБА_1 довіреності не видавалось (а.с.35).

Відповідно до службового листа помічника директора ОСОБА_4 на ім`я директора порту ОСОБА_5 від 28.07.2017 №20 та доручення директора порту відрядження ОСОБА_1 скасовано, що підтверджується копією наказу директора порту від 01.08.2017 №443-О про скасування відрядження у зв`язку з хворобою (а.с.58-59).

Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №885510 Серія 12 ААА ОСОБА_1 встановлено причину інвалідності загальне захворювання (а.с.61).

Відповідно до копій листків непрацездатності серії АДЖ №332630, серії АГЦ №016859, серії АГШ №701575, серії АГЦ №016993, серії №862716, серіяї АГШ №309533, виданих військовим-медичним клінічним центром Південного регіону, Комунальною установою «Одеська обласна клінічна лікарня», КУ «Овідіопольська центральна районна лікарня», Поліклінічне відділення, причиною непрацездатності визначена травма невиробничого характеру (а.с.62-67).

Наказом директора ДП «МТП «Чорноморськ» №402/О-2 від 16.07.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади помічника директора за угодою сторін (а.с.54).

ІV. Оцінка Суду.

Основоположні засади належної організації охорони праці визначені частиною четвертою статті 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Системний аналіз положень, визначених статями 153, 159-161 КЗпП України, дає можливість зробити висновок, що законодавець встановлює для роботодавця обов`язок щодо належної організації охорони праці на підприємстві та забезпечення контролю за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці.

Згідно зі статтею 171 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини другої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці».

У статті 22 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.

За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов`язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування.

У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов`язковим для роботодавця.

Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку.

Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форм власні або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах врегульована Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві.

Згідно з пунктом 7 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 17 квітня 2019 року №337 (далі Порядок), розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків.

Пунктом 15 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві передбачені обставини, за якими нещасний випадок визнається таким, що пов`язаний з виробництвом, а пунктом 16 цього Порядку визначено перелік обставин, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виробництвом. Зазначені переліки є вичерпними.

Зі змісту пунктів 14-16 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві вбачається, що з`ясування обставин і причин нещасного випадку, обстеження місця настання нещасного випадку, одержання письмових пояснень потерпілого та свідків нещасного випадку і причетних до нього осіб, складання акта розслідування нещасного випадку за формою Н-1, належить до компетенції комісії по розслідуванню нещасного випадку.

У разі незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин та причин нещасного випадку керівник Держохоронпраці або його територіального органу має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування такого випадку спеціальною комісією в іншому складі і за результатами її роботи скасувати висновки попередньої спеціальної комісії.

Відповідно до п.34 Порядку №337, рішення щодо визнання нещасного випадку пов`язаними чи не пов`язаними з виробництвом приймається комісією (спеціальною комісією) шляхом голосування простою більшістю голосів. У разі рівної кількості голосів членів комісії (спеціальної комісії) голос голови комісії (спеціальної комісії) є вирішальним.

Таким чином, вирішення питання про встановлення зв`язку нещасного випадку з виробництвом та складання акту за формою Н-1 належить до виключної компетенції комісії (спеціальної комісії про що наголошував Верховний Суд, наприклад, у постанові від 18 липня 2018 року у справі №180/1320/14-ц (провадження №61-12342св18).

Аналізуючи Акт розслідування нещасного випадку в сукупності із поданими сторонами доказами по суті, суд вправі перевіряти обставини, викладені в акті проведення розслідування нещасного випадку, що складається уповноваженою комісією, відповідно до Порядку №337, лише в частині дотримання вимог закону при формуванні комісії, проведенні розслідування та складання актів та не вправі, підміняючи собою уповноважену комісію, виконувати функції, що належать до її виключної компетенції, а не компетенції суду, а саме здійснювати аналіз нещасного випадку, визначати той чи інший нещасний випадок таким, що пов`язаний чи не пов`язаний з виробництвом, а тим більше зобов`язувати роботодавця складати акти конкретного змісту.

Відповідно до ч.8-10 п.52 Порядку, обставини, за яких нещасний випадок визнаються пов`язаними з виробництвом, зокрема, є:

- проїзд на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підприємству (установі, організації), або на іншому транспортному засобі, наданому роботодавцем відповідно до укладеного договору з іншим підприємством (установою, організацією);

- проїзд згідно з установленим завданням і маршрутом до місця чи з місця відрядження на транспортному засобі (громадському, власному чи службовому тощо, в тому числі наданому іншим підприємством (установою, організацією) на підставі письмової угоди з роботодавцем про надання послуг з перевезення), що підтверджується документально та відшкодовується роботодавцем;

- використання власного транспортного засобу в інтересах підприємства (установи, організації) з дозволу або за письмовим дорученням роботодавця (безпосереднього керівника робіт).

Наказом ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» №428/О-8 від 28.07.2017 передбачено проїзд на місце відрядження автотранспортом підприємства (а.с.20).

Проїзд до місця відрядження на іншому автотранспорті, в тому числі власному, допускається лише на підставі письмової угоди з роботодавцем про надання послуг з перевезення, з дозволу або за письмовим дорученням роботодавця.

Судом встановлено, що такі документи не укладались та в матеріалах повторного спеціального розслідування відсутні.

У відповідності до протоколу опитування ОСОБА_1 від 10.01.2019 poкy, він вранці 31.07.2017 прямував від свого дому до автомобіля з метою виїзду до м.Київ для вирішення виробничих питань в Київському апеляційному господарському суді.

Трудові (посадові) права і обов`язки ОСОБА_1 визначені посадовою інструкцією помічника директора, затвердженої наказом від 17.07.2017 №427 (а.с.46-47). Згідно положень вказаної інструкції, до кола трудових (посадових) обов`язків помічника директора не входить здійснення представництва у суді та/або вирішення виробничих питань у судових установах.

Згідно архівної довідки №02/154 від 14.05.2020, ОСОБА_1 у 2013 році отримав диплом бакалавра Одеської національної Академії харчових технологій за освітою обліку та аудиту (а.с.48).

За інформацією в.о. начальника служби правового забезпечення та претензійної роботи ДП «МТП «Чорноморськ» О.В. Новічковой, викладеної у службовому листі №681/06-26 від 26.05.2020, до Київського апеляційного суду у відрядження з 30.07.2017 по 01.08.2017 року направлялись заступник начальника юридичної служби Чернишева А.О. та провідний юрисконсульт ОСОБА_3 .

На ім`я ОСОБА_1 довіреності не видавалось (а.с.35).

Судом встановлено, що у оскаржуваному акті відсутні докази дослідження спеціальною комісією того, що потерпілий виконував трудові (посадові) обов`язки за режимом роботи підприємства, доручення керівника та/або в інтересах підприємства.

Крім того, у розділі 5 Акту комісія вказує, що причиною нещасного випадку є протиправні дії третіх осіб (а.с.15).

Отже, вина роботодавця не встановлена.

Разом з тим, відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Згідно статті 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» нещасним випадком визнається обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Відповідно до ч.2 п.52 Порядку, обставини, за яких нещасний випадок визнається пов`язаним з виробництвом, зокрема, є перебування потерпілого на робочому місці, на території підприємства (установи, організації) або в іншому місці під час виконання трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття на підприємство (в установу, організацію) до відбуття з нього, що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства (установи, організації), у тому числі в робочий і надурочний час.

Однією з основних умов, виходячи з якої можна вважати, що нещасний випадок пов`язано з виробництвом, - є місце отримання травми, яким є територія підприємства, тобто земельна ділянка, що надана йому для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд, під`їзних доріг, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель тощо, а також до неї відноситься і робоче місце та інше місце, пов`язане з виконанням роботи.

У ході здійснення повторного спеціального розслідування комісією встановлено, що потерпілий отримав ушкодження внаслідок нещасного випадку не на його робочому місці та як встановлено комісією, місцем події нещасного випадку є місце проживання потерпілого.

Крім того, відповідно до ч.2 п.33 Порядку, комісія зобов`язана обстежити місце, де сталися нещасний випадок та скласти відповідний протокол згідно з додатком 5, розробити ескіз місця, де сталися нещасний випадок згідно з додатком 6 і провести фотографування місця настання нещасного випадку (у разі потреби та можливості).

Однак, в описі матеріалів повторного спеціального розслідування нещасного випадку відсутні відповідний протокол, ескіз місця, де сталися нещасний випадок та фотографії.

Разом з цим, у розділі 3 Акту зазначено, що місце нещасного випадку є місце проживання ОСОБА_1 за його заявою та вказано, що відсутні відомості про наявність небезпечних або шкідливих виробничих факторів за місцем проживання ОСОБА_1 .

Також, відповідно до ч.2 п.33 Порядку, комісія зобов`язана одержати письмові пояснення від роботодавця та його представників, посадових осіб, працівників підприємства (установи, організації).

Однак, в описі матеріалів повторного спеціального розслідування нещасного випадку відсутні письмові пояснення роботодавця та його представників.

Відповідно до ч.2 п.33 Порядку, комісія зобов`язана опитати осіб - свідків нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) та осіб, причетних до них, згідно з додатком 8.

Разом з тим, згідно розділу 6 Акту свідком нещасного випадку є сам потерпілий.

Відповідно до ч.9 п.33 Порядку, комісія зобов`язана установити осіб, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці.

Разом з тим, в Акті зазначено, що відомості про навчання за професією та роботою, а також стосовно перевірки знань з охорони праці, відсутні.

Отже, в порушення зазначених вимог порядку, особи, які допустили порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці комісією не встановлені.

Відповідно до ч.11 п.33 Порядку, комісія зобов`язана розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам та/або гострим професійним захворюванням (отруєнням), у тому числі пропозиції щодо внесення змін до нормативно-правових актів з охорони праці.

Всупереч вказаним положенням Порядку, комісією не дотримано таких вимог, питання запобігання подібним нещасним випадкам не відображено в Акті або матеріалах до нього.

Відповідно до ч.3 п.33 Порядку, комісія зобов`язана у разі потреби надіслати запити до відповідних закладів охорони здоров`я для отримання медичних висновків щодо зв`язку нещасного випадку з впливом на потерпілого небезпечних (шкідливих) виробничих факторів та/або факторів важкості та напруженості трудового процесу.

Доказів того, що відповідні запити надсилалися комісією до відповідних закладів та отримання медичних висновків щодо зв`язку нещасного випадку з впливом на потерпілого небезпечних (шкідливих) виробничих факторів, в матеріалах справи відсутні.

Вищенаведені порушення процедури розслідування нещасних випадків, визначеної Порядком, є підставою для скасування Акту.

Пунктом 54 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві передбачено, що рішення спеціальної комісії в іншому складі щодо результатів повторного (додаткового) спеціального розслідування обставин і причин настання нещасного випадку може бути оскаржено лише у судовому порядку.

Ураховуючи викладене, суд, встановивши фактичні обставини у справі, дійшов висновку про те, що Акт №05 повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2017 року о 07 годині 15 хвилин в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» форми Н-1/П, складений комісією, утвореною наказом Головного управління Держпраці в Одеській області від 16.06.2021 №706, винесено з порушенням положень трудового законодавства, порушенням процедури розслідування нещасних випадків, визначеної Порядком.

Отже, позов підлягає задоволенню.

Щодо доводів представника третьої особи ОСОБА_1 про те, що позивачем за цією позовною вимогою пропущено строк позовної давності, суд керується наступним.

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ XII"Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".

Відповідно до роз`яснення Верховного Суду щодо продовження процесуальних строків під час дії карантину:

На усій території України карантин установлено з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року (постанови Кабінету Міністрів України від 11.03. 2020 р. № 211 і від 2.04.2020 №255 та продовжено до 11 травня 2020 (постанова Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 № 291).

Зазначені законодавчі зміни набули чинності з моменту опублікування Закону № 540-ІХ, тобто з 2 квітня 2020 року. Проте, ураховуючи що запропоновані зміни не встановлюють нових обов`язків, не скасовують і не звужують прав учасників судового процесу, не обмежують їх використання, вони мають зворотну силу.

Законом №540-ІХ визначено, що процесуальні строки у визначених ним випадках не зупиняються, не поновлюються, а автоматично продовжуються.

Згідно із Законом № 540-ІХ строк, на який продовжені процесуальні строки, визначений строком закінчення карантину, тобто моментом, коли Кабінет Міністрів України ухвалить офіційне рішення про його закінчення.

Дія карантину через COVID-19 та режиму надзвичайної ситуації у зв`язку з пандемією коронавірусу припинилася з 1 липня 2023 року, а позивач звернувся до суду з зазначеним позовом 30 січня 2023 року, тобто, у межах строків, визначених законодавством України.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст.6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

З цих підстав, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_1 ) до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання незаконним та скасування акту повторного спеціального розслідування нещасного випадку - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати Акт №05 повторного спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2017 року о 07 годині 15 хвилин в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» форми Н-1/П, складений комісією, утвореною наказом Головного управління Держпраці в Одеській області від 16.06.2021 №706.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко