Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2945/21

Провадження № 2/348/78/23

21 вересня 2023 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянув у порядку загального позовного провадження у м. Надвірна Івано-Франківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

інші учасники: представник відповідача ОСОБА_3 .

Процесуальні дії у справі.

28.12.2021 позивач ОСОБА_1 пред`явив позов, відповідно до якого просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договорами позики у розмірі 303497,09 гривень, з яких 226424,00 гривень - заборгованість за сумою боргу; 63961,78 гривень -проценти за користування позикою; 13111,31 гривень - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, а також просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 35000,00 гривень та судовий збір у розмірі 908,00 гривень. В обґрунтування позову наведено таке. ОСОБА_1 прийняв спадщину за законом після смерті свого батька ОСОБА_4 . Батько позивача за життя позичав кошти відповідачу, загальна сума за усіма договорами позики - 8300,00 доларів США, що підтверджується відповідними розписками, де також вказано строк повернення позики та розмір процентів, які підлягають оплаті за користування позикою. Відповідач кошти отримала, з умовами надання коштів у позику погодилася, що підтверджується її підписом у розписках. Кошти у позику були надані у доларах США, однак позивач просить стягнути заборгованість у гривні за курсом НБУ станом на 21.12.2021 - 27,28 гривень за один долар США. Стверджує, що до дня звернення до суду, відповідач ані суми позики, ані процентів за користування позикою не повернула. У зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики у позивача виникло право на стягнення 3% рінчих від суми прострочення.

28.09.2021 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

07.02.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цивільній справі. Постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Зобов`язав позивача надати оригінали письмових розписок, копії яких долучено до позовної заяви.

28.02.2022 ухвалою відкладено підготовче судове засідання, оскільки строк на подання відзиву не закінчився.

10.05.2022 суд витребував докази.

27.05.2022 ухвалою відкладено підготовче судове засідання за клопотанням представника відповідача.

09.06.2022 суд задовольнив клопотання сторони відповідача щодо призначення експертизи та зупинив провадження у справі.

27.03.2023 суд поновив провадження у справі.

18.04.2023 суд задовольнив клопотання сторони відповідача щодо призначення експертизи провадження у справі зупинив.

31.05.2023 суд поновив провадження у справі, для відібрання експериментальних зразків почерку відповідача відповідно до клопотання експерта.

10.08.2023 суд закрив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду по суті.

21.09.2023 позивач у судове засідання не з`явився, його представник 27.05.2022 надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити.

21.09.2023 відповідач у судове засідання не з`явилася, її представник зазначив, що відповідач позов не визнає, оскільки розписок не писала. Експертиза проведена не була, оскільки у відповідача відсутні кошти на її проведення, а тому вона не може довести свою позицію. Зазначив, що у позивача не виникло право на пред`явлення позову до відповідача, оскільки він не отримав свідоцтво про право на спадщину на право майнової вимоги за борговими розписками. Також зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним не відповідає складності справи та обсягу наданих послуг, крім цього сторона позивача не надала підтверджуючих документів щодо складу наданих послуг, а також розміру витрат за кожну з таких послуг.

Суд встановив:

Згідно з розпискою від 10.07.2019 відповідач позичила у ОСОБА_4 2500 доларів СШАта зобов`язалась повернути ці кошти до 1 січня 2020 року, а також за користування кредитом зобов`язалась повернути 175 доларів США до 10 числа.

Відповідно до розписки від 03.08.2019 відповідач позичила у ОСОБА_4 2000 доларів СШАта зобов`язалась повернути ці кошти до 1 січня 2020 року, а також за користування кредитом зобов`язалась щомісячно виплачувати проценти у сумі 140 доларів СШАабо 7%.

Згідно з розпискою від 10.08.2019 відповідач позичила у ОСОБА_4 1500 доларів СШАта зобов`язалась повернути ці кошти до 1 січня 2020 року, а також за користування кредитом зобов`язалась щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом в сумі 105 доларів СШАабо 7%.

Відповідно до розписки від 10.09.2019 відповідач позичила у ОСОБА_4 1300 доларів СШАта зобов`язалась повернути ці кошти до 1 січня 2020 року, а також за користування кредитом зобов`язалась щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у сумі 91 долар США або 7%.

Згідно з розпискою від 23.01.2020 відповідач позичила у ОСОБА_4 1000 доларів СШАта зобов`язалась повернути ці кошти до 1 травня 2020 року, а також за користування кредитом зобов`язалась щомісячно сплачувати проценти у сумі 70 доларів СШАабо 7%.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_4 позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 67391935 від 19.11.2021 та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2021, спадкова справа №208/2021.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 18.03.1970 батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_4 .

Відповідно до матеріалів спадкової справи №208/2021 суд встановив таке: 13.07.2021 ОСОБА_1 подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 ; на підставі заяви позивача, а також долучених до неї документів була заведена спадкова справа; інший спадкоємець до майна ОСОБА_4 - його син, ОСОБА_5 06.07.2021 подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивача; 19.11.2021 позивач подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - автомобіль та вклади в АТ "Приватбанк"; 19.11.2021 позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , а саме на автомобіль та вклади в АТ "Приватбанк" в цілому, як єдиному спадкоємцеві.

Оцінка суду.

Правовідносини, що виникли між сторонами ґрунтуються на нормах ЦК України щодо зобов`язань та їх виконання, а також на нормах, що регулюють спадкування.

Так, зокрема, сторона відповідача, як на підставу своїх заперечень проти позову, покликається на те, що звернення з таким позовом є передчасним, оскільки відповідно до матеріалів спадкової справи він не отримав свідоцтво про право на спадщину на зобов`язання за борговими розписками. Суд відхиляє такі заперечення з огляду на такі норми закону.

Згідно зі ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З долучених до матеріалів справи доказів достовірно встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем І черги до майна ОСОБА_4 , і у визначений законом строк він спадщину, після смерті батька, прийняв. Норми Цивільного кодексу України дозволяють прийняти спадщину тільки в цілому, що свідчить про те, що спадкоємець не може прийняти частину спадщини, а від прийняття іншої частини відмовитися. Таким чином, з моменту подання позивачем заяви про прийняття спадщини і після закінчення строку, визначеного законом на її прийняття, позивач є таким що прийняв спадщину у склад якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зобов`язання позики, які є предметом спору у даній справі не є нерозривно пов`язаними з особою кредитора, а тому в силу вимог ч.2 ст.608 Цивільного кодексу України не припиняються у зв`язку зі смерттю кредитора, а отже входять до складу спадщини, яку прийняв позивач. Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов`язком спадкоємця, тому відсутність такого свідоцтва не позбавляє позивача права на спадщину в тій частині на яку свідоцтво не видано, а отже і права на пред`явлення даного позову без попереднього звернення до нотаріуса.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Ст. 530 ЦК України також передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: "за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_4 та відповідачем були укладені договори позики грошей на визначений термін. За умовами цих договорів ОСОБА_4 передав відповідачу у позику кошти, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти у строк, визначений у розписках та сплатити проценти за користування цими коштами.

Відповідач свої зобов`язання на підставі розписок, які є формою договору позики не виконала та ОСОБА_4 кошти та проценти у встановлений сторонами договору строк не повернула. Як вже було зазначено позивач є правонаступником ОСОБА_4 у вказаних боргових зобов`язаннях і у нього виникло право вимоги за борговими розписками.

З урахуванням наданих суду доказів, загальна сума тіла позики за всіма розписками становить 8300 доларів США, а загальна сума відсотків - 2344,64 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача у межах позовних вимог у національній валюті.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом вставновлено, що: згідно з розпискою від 10.07.2019 зобов`язання мало бути виконаним відповідачем до 1 січня 2020 року, 3 % річних від тіла позики становить 147,74 доларів США; згідно з розпискою від 03.08.2019 зобов`язання мало бути виконаним відповідачем до 1 січня 2020 року, 3 % річних від тіла позики становить 118,19 доларів США; згідно з розпискою від 10.08.2019 зобов`язання мало бути виконаним відповідачем до 1 січня 2020 року, 3 % річних від тіла позики становить 88,64 доларів США; згідно з розпискою від 10.09.2019 зобов`язання мало бути виконаним відповідачем до 1 січня 2020 року, 3 % річних від тіла позики становить 76,82 доларів США; згідно з розпискою від 23.01.2020 зобов`язання мало бути виконаним відповідачем до 1 травня 2020 року, 3 % річних від тіла позики становить 49,23 доларів США.

Суд відхиляє заперечення проти позову сторони відповідача, які зводяться до того, що відповідач не писала та не підписувала вказаних розписок, оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження таких заперечень сторона відповідача не надала жодних доказів. Суд задовольнив клопотання сторони відповідача щодо призначення у справі експертизи. Після того, як сторона відповідача виявила бажання змінити експертну установу у зв`язку з високою вартістю експертизи, суд задовольнив таке клопотання та призначив проведення експертизи у іншій експертній установі. Натомість сторона відповідача не надала відповідно до клопотання експерта вільні зразки почерку для експертного дослідження, зазначивши, що таких немає, одночасно відмовившись від проведення експертизи.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 303497,09 гривень.

Щодо стягнення судових витрат.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представник позивача стверджує, що витрати на правничу допомогу склали 35000 гривень, однак ним не надано акту прийому-передачі наданих послуг, договору про надання правничої допомоги, квитанцій про оплату зазначених послуг тощо на підтвердження розміру витрати позивача та складу таких витрат. Тому суд враховуючи заперечення сторони відповідача щодо необгрунтованості стягнення витрати на правничу допомогу вважає, що у стягненні таких витрат слід відмовити.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 3035,00 гривень, що стверджується квитанцією № ПН 648 від 22.12.2021 та за подання заяви про забезпечення позову - 454,00 гривень.

Оскільки судом постановлено ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову не підлягають стягненню з відповідача. Що стосується судового збору за подання позову, то такі судові витрати підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі, оскільки суд задовольнив позов.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позикизадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 303497 (триста три тисячі чотириста дев`яносто сім) гривень 09 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3035 (три тисячі тридцять п`ять) гривень 00 копійок.

Відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 02.10.2023.

Суддя Матолич В.В.