справа № 759/9590/23 головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою та просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Червоногригорівка (Нікопольський район, Дніпропетровської області), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі міського типу Новий Світ, Старобешівської селищної громади (Донецька область, Кальміуський район).

Заява обґрунтована тим, що заявник є онукою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і вона є єдиним спадкоємцем після смерті бабусі, так як про інших осіб їй не відомо. Проте, зважаючи на той факт, що її бабуся померла в смт. Новий Світ Старобешівської селищної ради (Донецька область, Кальміуський район), яке включено до переліку тимчасово окупованих територій російською федерацією, заявник не може отримати свідоцтво про смерть у ВДРАЦС, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято Відділом. Встановлення факту смерті заявнику потрібно для отримання свідоцтва про смерть державного зразка, яке в свою чергу є підставою для виникнення певних цивільних прав та обов`язків, а саме для оформлення в подальшому спадщини.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник вказує про те, що для реалізації свого права вона звернулась до відділу реєстрації актів цивільного стану: а саме до Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та отримала відмову в проведенні процедури реєстрації, вказана відмова міститься в матеріалах справи. На підтвердження факту смерті було додано свідоцтво про смерть, яке видане відділом реєстрації, що розташоване на окупованій території, а саме свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , видане РАЦС Старобешівського районного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки від 16 серпня 2022 року Серія НОМЕР_1 . У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Проте, суд мав би надати оцінку реаліям сьогодення тих місць, де ведуться бойові дії, і окупованих територій, де не функціонують підприємства, установи, організації, заклади освіти і охорони здоров`я, де люди в умовах постійного страху вимушені виживати без комунікацій, та мав уникнути надмірного формалізму при вирішенні справи. Заявник вважає, що суд першої інстанції проігнорував ту обставину, що можливість збору доказів смерті особи на окупованій території є обмеженою, у той час як встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України має істотне значення для реалізації цілої низки прав. В свою чергу, частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Вищенаведені докази у їх сукупності та взаємозв`язку дають підстави для висновку про доведеність вимог належними та допустимими доказами, достатніми для висновку про те, що бабуся заявника ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі міського типу Новий Світ Старобешівської селищної громади (Донецька область, Кальміуський район). Суд першої інстанції всупереч приписам частини першої статті 294 ЦПК України не дослідив у повній мірі всі докази, надані заявником, не надав належної оцінки доводам, не врахував вік бабусі, обставини на окупованій території та інші обставини, які мають значення для розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що в якості доказу смерті бабусі - ОСОБА_2 заявник надала свідоцтво про смерть, серії НОМЕР_1 , видане 16 серпня 2022 року відділом РАЦС Старобешевського районного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки (а.с. 4).

Звернувшись для державної реєстрації смерті до Святошинського ВДРАЦС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) заявнику 07 квітня 2023 у проведенні державної реєстрації смерті відмовлено, з підстав, що надані заявником документи видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому не можуть бути прийнятими (а.с. 5).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено належними і допустимими доказами факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд не погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі №644/6785/18, зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Статтею 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення юридичних фактів, які розглядаються судом в порядку окремого провадження.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України встановлення факту смерті особи в певний час проводиться у разі неможливості реєстрації органом реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Статтею 317 ЦПК України визначено особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Згідно роз`яснень, які викладені у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Доказами на підтвердження факту смерті є: медичні документи про смерть, письмова відмова органів державної реєстрації актів цивільного, неможливість одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , яка є громадянкою України та проживає на території України, звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті бабусі - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України, а саме в смт. Новий Світ Старобешівської селищної громади (Донецька область, Кальміуський район).

Заявник вказує, що встановлення факту смерті необхідно їй для відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зокрема посилався на те, що заявницею не надано суду достатніх доказів, що підтверджують факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у певний час, у певному місці і за певних обставин.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Положеннями ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» із змінами, внесеними згідно із Законом №2217-IX від 21 квітня 2022 року визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

На підтвердження факту смерті заявник надала суду першої інстанції свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 , видане 16 серпня 2022 року відділом РАЦС Старобешевського районного управління юстиції Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки.

Вказаний документ відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» із змінами, внесеними згідно із Законом №2217-IX від 21 квітня 2022 року визнається дійсними в Україні.

Відмовляючи у задоволенні заяви з підстав ненадання заявником доказів факту смерті, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вимоги закону та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви.

Крім того, згідно з п.14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України (від 18 жовтня 2000 року №52/5 із змінами та доповненнями), у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника.

Отже, підставою для проведення державної реєстрації смерті особи, відповідно до вищезазначеного закону є звернення заявника до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Для реалізації свого права заявник звернулася до відділу реєстрації актів цивільного стану, а саме до Святошинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), де отримала відмову в проведенні процедури реєстрації, яка мотивована тим, що на підтвердження факту смерті заявником надано документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відтак, оскільки заявником надано належні та допустимі чинним законодавством України документи на підтвердження факту смерті бабусі - ОСОБА_2 , яка померла на тимчасово окупованій території України, та у зв`язку з неможливістю заявника отримати свідоцтво про смерть, що позбавляє заявника в подальшому реалізувати своє право щодо відкриття спадщини, є підстави до задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

Відмовляючи у задоволенні заяви з підстав, зазначених в оскаржуваному рішення, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що в силу вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення по суті вимог заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 травня 2023 року скасувати та прийняти постанову.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Святошинський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту смерті задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Червоногригорівка (Нікопольський район, Дніпропетровської області), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в селищі міського типу Новий Світ Старобешівської селищної громади (Донецька область, Кальміуський район).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.