Суддя Шевченко С. В.
Справа № 953/6680/22
Провадження № 2/644/501/23
РІШЕННЯ

іменем України

14 вересня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: судді Шевченка С.В., секретаря с/з Кузьміної Ю.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

учасники судового розгляду: позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Кабанець В.О.,

у с т а н о в и в :

Позивачі просили стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 478204,80 грн. заборгованість за договором позики, 40956,26 грн. 3% річних від простроченої суми боргу та судові витрати з оплати судового збору в сумі 5595,44 грн. і судові витрати з оплати правової допомоги у сумі 22274,83 грн.

В обґрунтування вимог позивачі посилались на те, що 10.10.2019 ОСОБА_3 , зі згоди свого чоловіка ОСОБА_4 , отримала від них позику на суму 368856 грн., що дорівнювало еквіваленту 13080 доларам США, на строк користування три місяці, тобто до 10.01.2020. Проте позика відповідачкою, ні у визначений строк, ні пізніше, повернута не була. Крім того, на весь період прострочення виконання грошового зобов`язання позивачами нараховано 3% річних від суми боргу, яка визначалась у гривневому еквіваленті 13080 доларів США за курсом на день подачі позову.

Позивач ОСОБА_2 та його представник позов підтримали.

Відповідачка подала на електронну адресу суду заяву, в якій зазначила, що не має заборгованості перед позивачами, так як в рахунок повернення боргу за договором позики на ТОВ «Агролукич», засновником якого є ОСОБА_2 , була переоформлена квартира АДРЕСА_1 .

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, які надані сторонами, судом встановлено, що 10.10.2019 року ОСОБА_3 взяла в борг у ОСОБА_1 368856 грн. Ця обставина була зафіксована сторонами у простій письмовій формі шляхом складання розписки. Сторони визначили, що позика має бути повернута до 10.01.2020. Також в розписці було зроблено застереження про те, що в разі порушення відповідачкою зобов`язання з повернення коштів, ОСОБА_1 вправі отримати у власність квартиру АДРЕСА_1 .

На підтвердження невиконаного зобов`язання позивачі надали суду оригінал боргової розписки.

Для вирішення спірних правовідносин суд застосовує такі норми матеріального права.

Частину 1 ст. 626 ЦК України, якою встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частину 1 ст. 628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтю 631 ЦК України - строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частину 1 ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частину 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частину 1 ст. 530 ЦК України - якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтю 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Статтю 1047 ЦК України - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частину 1 ст. 1049 ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Також суд приймає до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, щодо того, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі №143/280/17, провадження №61-33033св18, додатково звернуто увагу судів на те, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргової розписки в позивача підтверджує наявність боргу (постанова Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18).

Статтю 524 ЦК України, якою визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтю 533 ЦК України, якою встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Також суд приймає до уваги постанову від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.

Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).

Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)».

З наданого суду оригіналу розписки встановлено, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 позику саме у національній валюті України гривні, а наявний на руках у позивачки оригінал боргової розписки свідчить, що відповідачка зобов`язання з повернення позики не виконала. Отже суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості у сумі 368856 грн., що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України.

Доводи відповідачки про те, що зобов`язання з повернення позики була виконане за рахунок переоформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 є безпідставними, оскільки, по перше, незрозуміло хто був власником квартири до її придбання ТОВ «Агролукич», засновником якого є ОСОБА_2 , а по друге, з наданої відповідачкою копії договору купівлі-продажу вказаної вище квартири, ТОВ «Агролукич» набуло право власності на даний об`єкт нерухомості ще 22.02.2019 року, тобто до виникнення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 правовідносин з позики грошових коштів.

Стосовно позовних вимог про стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу у сумі 40956,26 грн, суд доходить таких висновків.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Доказів виконання зобов`язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за договором позики від 10.10.2019 суду не надано.

З огляду на те, що відповідачка порушила грошове зобов`язання, у позивачки виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

З огляду на те, що судом було встановлено, що предметом позики були грошові кошти у національній валюті України, то нарахування 3% річних має відбуватись від простроченої суми боргу у розмірі 368856 грн за весь період прострочки виконання зобов`язання, який складає 1043 дні.

Здійснивши розрахунок для визначення розміру нарахування 3% річних, судом встановлено, що ця сума від простроченого зобов`язання становить загалом 31590,99 грн

Період розрахунку: з 10.01.2020 року по 31.12.2020 року - 357 днів [Проценти] = 368 856,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 357 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 10 793,57 грн.
Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року - 365 днів [Проценти] = 368 856,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 11 065,68 грн.
Період розрахунку: з 01.01.2022 року по 17.11.2022 року - 321 день [Проценти] = 368 856,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 321 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 9 731,74 грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості є законними та обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню з урахуванням розрахунків здійснених судом.

Поряд з цим, з огляду на встановлені вище обставини, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_2 був лише присутнім при правочині, проте суду не надано доказів, що кошти, які надавались у позику, це були кошти, які належали подружжю ОСОБА_5 , і волевиявлення ОСОБА_2 також було спрямоване на передачу грошей у борг іншій стороні правочину. Також відсутні підстави й для задоволення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , оскільки судом не встановлено, що позика отримувалась в інтересах обох з подружжя відповідачів, а не лише одноособово ОСОБА_3 .

Судові витрати, які понесла позивачка в частині оплати судового збору, слід покласти на відповідачку пропорційно розміру задоволеним вимогам, що становить 4004,76 грн.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За результатами розгляд справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Так на підтвердження здійснених позивачкою витрат на правничу допомогу адвоката надано договір про надання правової допомоги від 21.10.2022, копію ордера на надання правової допомоги, акт прийому передачі наданих послуг на загальну суму 22274 грн. 83 коп., яка складається з 6700 грн. витрат на оплату послуг адвоката за написання позову, формування доказів та подання позову до суду, та з 3% гонорару адвоката від суми заборгованості відповідачки.

Проте, з огляду на характер спірних правовідносин, який полягає у не виконанні відповідачкою грошового зобов`язання, яке виникло внаслідок укладеного у простій письмовій формі правочину, розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд доходить висновку, що обсяг та вартість послуг, які надавались адвокатом позивачу до та під час судового розгляду відповідають визначеній вартості у розмірі 6700 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідачки на користь позивачки у якості оплати гонорару адвокату 3% від суми невиконаного грошового зобов`язання, є непропорційним та безпідставним.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 95, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 368 856 грн. заборгованості за договором позики та 31 620 грн. 55 коп. 3% річних від простроченої суми боргу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати з оплати судового збору у сумі 4004,76 грн. та судові витрати з оплати правової допомоги у загальній сумі 18574,83 грн.

В решті позову, які і у позові до ОСОБА_4 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Суддя С.В. Шевченко