ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 624/828/22

провадження № 22-ц/818/1696/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Кегичівська селищна рада Харківської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну за позовом ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай),

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 30 червня 2023 року, постановлене суддею Куст Н.М.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив включити його до списків громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Власівське» Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-15-00-000492 від 29 грудня 1995 року; визнати за ним право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колективного сільськогосподарського підприємства «Власівське», с. Власівка, смт Кегичівка, Красноградського району, Харківської області, в розмірі 6,16 умовних кадастрових гектарів.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 30 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що суд не взяв до уваги, що він є у списках пайщіків, а також був членом КСП Власівське. Суддя взяла до уваги недійсний список де зазначено 463 особи, проте позивач у мобільному телефоні покійного адвоката бачив дійсний список пайщіків і він був включений до списку. Також суддя не викликала свідків, які б підтвердили, що він був в списках.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що невнесення позивача до зазначеного вище списку не є помилкою, як посилається позивач у позові, оскільки підставою внесення до вказаного списку є факт перебування в членах колгоспу (КСП) на час паювання землі, в той час матеріали справи не містять доказів того, що позивач був членом КСП. У позивача не виникло право на земельну частку (пай) з моменту отримання КСП державного акту на право колективної власності на землю, в додатку до якого позивач не вказаний як такий, що має право за земельну частку (пай). Оскільки позивач не набув права на земельну частку (пай) ні за законом, ні за рішенням загальних зборів членів КСП, підстав для задоволення позову не має.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно архівної довідки від 30.06.2020 року виданої на підставі матеріалів трудового архіву фонду колгоспу «Більшовик», який переформовано в КСП Власівське» - 1992 році, у СТОВ «Власівське» - 2000 р., в книгах обліку і розрахунків з членами коглгоспу значиться ОСОБА_1 . За періоди з червня 1977 року по червень 1980 року включно та з березня 1988 року по листопад 1989 року та в липні 1992 року ним було вироблено вихододнів 829 на посадах слюсара; шофера; різноробочого (а.с.11)

Відповідно до архівної довідки від 30.06.2020 року виданої на підставі матеріалів трудового архіву фонду колгоспу, в книгах обліку і розрахунків з членами коглгоспу ОСОБА_1 за період з червня 1977 року по червень 1980 року включно та з березня 1988 року по листопад 1989 року та в липні 1992 року нарахована заробітна плата у загальному розмірі 4905,52 (а.с.12).

Державний Акт на право колективної власності на землю серія ХР-1500-000492 видано КСП «Власівське» 29.12.1995 році, додатком до яких є список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства ( а.с. 19-24).

Частиною 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Пунктом а) ч.1 ст.121 ЗК України установлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах - для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

Відповідно до ч.2 ст.122 ЗК України розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю).

Згідно ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно ст.3 Закону передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пунктом 5 Указу передбачено, що видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Матеріалами справи установлено, що позивач в період з 01.06.1977 по 31.07.1992 працював у колгоспі «Більшовик», який перейменований КСП «Власівське».

КСП «Власівське» отримало землю згідно державного акту на право колективної власності: серії ХР № 15-00-000492 від 29.12.1995 (3344,80 га), додатком до якого є список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства ( а.с. 23-24).

Саме після передачі землі у колективну власність КСП «Власівське» почалося розпаювання земель цього сільськогосподарського підприємства, право на земельну частку (пай) з яких доводить позивач.

За змістом ст.ст.22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 08.09.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ Президента) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов:

- перебування в членах КСП на час паювання,

- включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю,

- одержання КСП цього акта.

Таким чином, право на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі землі у колективну власність конкретному КСП, членом якого вони є, на підставі Державного акту на право колективної власності на землю.

Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства врегульовано Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»

Частиною першої статті 1 Закону України ««Про колективне сільськогосподарське підприємство» ( в редакціях, що діяли на час передачі землі у колективну власність) передбачено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Відповідно до положень частини 1 статті 3 та статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (в редакціях, що діяли на час передачі землі у колективну власність) підприємство створюється за бажанням громадян на добровільних засадах на їх загальних зборах. Створення

підприємства не обумовлюється будь-якими рішеннями державних,

господарських та інших органів. Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу

його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли

16-річного віку, визнають і виконують його статут.

За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання, - включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, - одержання КСП цього акта. Таким чином, право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі власності на землю конкретному КСП, членом якого вони є.

Відповідно до ст. 19 цього Закону трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Звертаючись до суду із позовом, позивач наголошував, що був членом КСП «Власівське» та працював у ньому по 1996 рік.

Проте, матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах с КСП «Власівське» після липня 1992 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що на момент передачі землі у колективну власність та видачі державного акту на право колективної власності він був членом КСП « Власівське».

Перебування позивача у трудових відносинах із КСП «Власівське» у період з 1977 року по липень 1992 року, не підтверджує членство позивача у КСП станом на час передачі землі у колективну власність у 1995 році.

Доводи апеляційної скарги стосовно безспірності факту наявності у позивача права на пай, оскільки він був членом колективного сільського господарства, але не отримав належну, на його думку, земельну ділянку, суд апеляційної інстанції не приймає, оскільки такий факт не доведено наявними у матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 30 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 11.10.2023