Номер провадження: 22-ц/813/6924/23
Справа № 504/3644/21
Головуючий у першій інстанції Жовтан П. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 червня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 30 % відсотків від заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 17.07.2015 позивач перебувала у шлюбі із відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна дочка ОСОБА_3 . З лютого 2021року між позивачем та відповідачем відносини не підтримують, вони стали проживати окремо. Спільна дитина зареєстрована за місцем реєстрації відповідача, але проживає за взаємною згодою сторін за місцем реєстрації позивача та знаходиться на її утриманні. Відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, однак суми, які він перераховував не були фіксованими, а сплачувалися в тому розмірі, в якому вважав за доцільне відповідач. Угода про сплату аліментів між позивачем та відповідачем не укладалась. Відповідач нікому не сплачує аліменти, стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, офіційно працевлаштований у Южному морському порті, отримує регулярну заробітну плату. Тому з метою захисту прав спільної дитини на належне утримання з боку батька, який проживає окремо, ОСОБА_1 просить стягнути із ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 30 відсотків від заробітку (доходу) батька, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено: стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від усіх видів доходів (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 05.10.2021 до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно; стягнуто із ОСОБА_2 , судовий збір в сумі 908 грн. на користь держави; рішення в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу підлягає негайному виконанню.

Ухвалою цього ж суду від 05 червня 2023 року виправлено описку в рішенні Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 червня 2023 року: перший абзац резолютивної частини рішення викладено наступним чином: «Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить суд рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 червня 2023 року змінити та стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання дочки у розмірі 1/6 від усіх видів доходів (заробітку), але не більше двох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про матеріальне становище відповідача, його спроможність сплачувати аліменти у заявленому розмірі, а також що заявлений розмір аліментів є необхідним для утримання одним із батьків для гармонійного та всебічного розвитку дитини.

Зокрема відповідач зазначає, що він повідомляв суд, що не має можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, оскільки окрім витрат на своє проживання, він також несе витрати на утримання своєї непрацездатної бабусі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з якою він проживає та саме сплачує усі комунальні послуги, несе витрати на лікування, на придбання медикаментів та на медичні обстеження його бабусі у силу її віку (81 рік). Крім того, апелянт зазначає, що присудивши аліменти в розмірі від усіх видів доходу, суд фактично створив умови для збагачення саме колишньої дружини, оскільки сума аліментів буде занадто великою, враховуючи те, що на даний час він є військовослужбовцем та отримує близько 100 тис. грн. на місяць. Також апелянтом зазначено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження потреби саме дитини, на утримання якої такі аліменти мають стягуватися, у зв`язку із чим, просить суд змінити рішення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 від усіх видів доходів (заробітку), але не більше двох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду, до досягнення дитиною повноліття.

02.10.2023 на адресу апеляційного суду від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивачка просить суд рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 червня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, посилаючись на те, що суд першої інстанції правомірно надав критичну оцінку доводам представника відповідача про те, що на утриманні відповідача перебуває його бабуся ОСОБА_4 , оскільки відповідач мешкає та зареєстрований разом із нею, тому сплати комунальних платежів на підтримання спільного помешкання, не може розцінюватися як утримання бабусі, при цьому документального підтвердження того, що бабуся відповідача має незадовільний стан здоров`я і відповідач з приводу цього несе витрати, відповідачем до суду не надано. Окрім того, позивачка зазначає, що доводи відповідача про те, що вона живе за рахунок аліментів відповідача є безпідставними, враховуючи те, що вона перебуває на теперішній час у новому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 19.08.2023, серії НОМЕР_1 та її теперішній чоловік - ОСОБА_6 повністю забезпечує усі фінансові її потреби, а утримуватися за рахунок коштів відповідача є неприйнятним, оскільки це принижує честь та гідність теперішнього чоловіка позивачки.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як передбачено п.1 ч.4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається, що 17.07.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №119, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 .

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вважав необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від усіх видів доходів (заробітку), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно дост.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналогічні висновки також містяться в постанові ВС від 16.06.2021 по справі № 643/11949/19, постанова від 30.08.2021 по справі 301/2160/20, постанова від 21.07.2021 по справі №691/926/20.

Разом з тим закріплений на законодавчому рівні мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує.

Суд апеляційної інстанції дослідив обставини справи, зокрема те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, оскільки окрім витрат на своє проживання, він також несе витрати на утримання своєї непрацездатної бабусі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з якою він проживає та саме сплачує усі комунальні послуги, несе витрати на лікування, на придбання медикаментів та на медичні обстеження його бабусі у силу її віку (81 рік), разом з тим апеляційний суд погоджується із доводами позивача в цій частині та зазначає, що відповідач мешкає та зареєстрований разом із своєю бабусею, тому сплата комунальних платежів на підтримання спільного помешкання не може розцінюватися як утримання бабусі. При цьому посилання апелянта про те, що він несе витрати на лікування, на придбання медикаментів та на медичні обстеження бабусі також оцінюються судом апеляційної інстанції критично, з огляду на те, що доказів того, що бабуся відповідача має незадовільний стан здоров`я як до суду першої так і до суду апеляційної інстанції не надано. Окрім того, бабуся відповідача є пенсіонеркою та отримує відповідну пенсію, з якої вона може себе фінансувати утримувати, в тому числі сплачувати комунальні послуги та нести витрати на лікування.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що відповідач повинен приймати заходи для можливості утримувати свою дитину на достатньому для дитини рівні. Ефективне забезпечення матеріального і як наслідок соціального добробуту власної дитини, що виховується у неповній сім`ї, пом`якшує наслідки повсякденної відсутності батька поряд з неповнолітньою дитиною та надає такій дитині більше можливостей та підвищує доступність її гармонійного розвитку.

Безпідставними є і посилання ОСОБА_2 про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження потреби саме дитини, на утримання якої такі аліменти стягуються.

Так, у частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від бажання чи можливостей батьків, враховуючи загальне правило, що батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття навіть у тому разі, коли виконання цього обов`язку може призвести до неповного задоволення їх власних матеріальних і духовних потреб.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку дитини є загальновідомими та не потребують доказуванню.

ОСОБА_2 є офіційно працевлаштованим, має задовільний стан здоров`я, що ним не заперечується, інших утриманців немає, а тому зобов`язаний забезпечувати належний рівень життя та надавати матеріальну допомогу своїй дитині.

Доводи відповідача на те, що він добровільно приймає участь в утриманні дитини, не свідчать про відсутність спору між сторонами у справі щодо утримання їхньої спільної дитини. Так, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому, добровільні щомісячні грошові перекази не знімають з батька обов`язок по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постанові від 20 лютого 2019 року у справі №761/23085/16-ц.

Твердження ОСОБА_2 про те, що суд встановив занадто велике обмеження розміру аліментів, а саме до 10 прожиткових мінімумів на дитину, що фактично в 20 разів більше ніж мінімальний розмір аліментів встановлений законом для утримання дитини є безпідставними, враховуючи те, що відповідач сам зазначив, що на даний час він є військовослужбовцем та отримує заробітну плату близько 100 тис. грн. на місяць. При цьому, судом першої інстанції зазначено, що максимального розміру аліментів законодавством не встановлено, проте стягнення аліментів за судовим наказом передбачає можливість стягнути аліменти в сумі не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

З врахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, є стягнення із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 від усіх видів доходів (заробітку), та враховуючи відсутність підстав для встановлення обмеження щодо граничного розміру аліментів, неможливим є зменшення визначеного судом. Позивачка рішення суду в цій частині не оскаржила.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Є.С. Сєвєрова

Судді: Л.М. Вадовська

О.С. Комлева