Провадження № 2-о/643/357/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.10.2023 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Задорожної А.М.,

за участі секретаря судового засідання Тугайбей В.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкова заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Салтівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харків, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті бабусі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Гороб`ївка, Дворічанського району, Харківської області.

В обґрунтування вимог заявник в заяві зазначив, що він є внуком померлої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкала в с. Гороб`ївка, Дворічанського району, Харківської області. На момент її смерті село перебувало в окупації, через відсутність можливості звернутись до закладу охорони здоров`я, документів встановленої форми про смерть, що повинен бути виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою отримано не було. На день смерті, через окупацію села, не було можливим, викликати швидку, звернутись за послугами з поховання, тому її було поховано сусідами, які також проживали у вказаному селі в період окупації. Зазначав, що станом на момент розгляду він позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території, на якій не можливо було отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації. Встановлення даного факту є потрібним для реєстрації факту смерті матері та отримання відповідного свідоцтва.

В судовому засіданні заявник вимоги підтримав, суду пояснив, що померла його бабуся, під час окупації вона перебувала в с. Гороб`ївка. Він є єдиним родичем померлої. Село і до теперішнього часу перебуває в окупації, тому змоги зараз туди потрапити не має. Йому зателефонували сусіди бабусі і повідомили, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і вони її захоронили на подвір`ї її ж домоволодіння. Тому, звернувся до суду та просив встановити відповідний факт смерті.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засідання пояснила, що ОСОБА_1 знає з його дитинства, він є онуком її сусідки ОСОБА_2 . Коли їхнє село було окупавано рф, не всі змогли виїхати і декілька сімей залишилося, в тому числі, і її сусідка ОСОБА_2 02.02.2023 вона із сусідами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пішли подивитися до ОСОБА_2 . Виявили, що будинок відчинено, хата не топлена, ОСОБА_2 померла. Вони звернулися до представників окупаційної влади з проханням поховати ОСОБА_2 на сільському цвинтарі, але їм не дозволили і відмовили, сказали, щоб ховали її у дворі. Після чого, вони захоронили ОСОБА_2 у дворі її домоволодіння, біля огороду. Зазначила, що у селі не було будь-яких медичних закладів чи медичних фахівців, оскільки її чоловік має хронічне захворювання і для надання йому медичної допомоги, військові рф їх вивезли на територію рф.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 є сином його покійного товариша ОСОБА_7 . Він проживав на одній вулиці із бабусею заявника ОСОБА_2 . Село ОСОБА_8 перебуває в окупації до теперішнього часу, але у місцевий жителів є можливість зателефонувати на територію України. Мені зателефонував ОСОБА_4 , який залишився проживати у селі та повідомив про те, що помер його родич ОСОБА_9 , який забезпечував харчуванням ОСОБА_2 . З його слів, після поховання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 пішли до домоволодіння ОСОБА_2 і виявили її померлою. Це було 02.02.2023. Я зателефонував заявнику ОСОБА_1 і повідомив, що померла його бабуся ОСОБА_2 .

Представник заінтересованої особи про час та дату розгляду справи був повідомлений, будь-яких пояснень, заяв до суду не надходило.

Суд, вислухавши доводи заявника, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне.

У відповідності до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 року №5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами ДРАЦСу може бути видано свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (ч.2 ст.317 ЦПК України).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширює свою дію стаття 317 ЦПК. На даний час до них відносяться території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до діючого законодавства.

Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України Про затвердження Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) від 07 травня 2022 №562, абзац четвертий підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2022 №457 викладено в такій редакції: «Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2022 року №562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі- затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.»

Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 07 квітня 2014 року. Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України (абз.4 ч.2 ст.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Згідно ч.ч.2, 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Село Гороб`ївка Дворічанської селищної громади Куп`янського району Харківської області до теперішнього часу окуповано російськими військами.

Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан встановлено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України, тому даний спрощений порядок розповсюджується на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум - до закінчення воєнного стану). Але в основному такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі, в обставинах, що загрожували їй смертю.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Частинами першою, другою статті 294 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №753/8033/22.

Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Крім того, відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Встановлено що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є онуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З показів свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_12 , які на даний час є внутрішньо-переміщеними особами та проживають у м. Харкові, вбачається, що саме вони приймали участь в похованні ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у своєму домоволодінні в с. Гороб`ївка, Дворічанського району, Харківської області.

Вищенаведені докази у їх сукупності та взаємозв`язку дають підстави для висновку про доведеність вимог заявника належними та допустимими доказами, достатніми для висновку про те, що його бабуся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Гороб`ївка, Дворічанського району, Харківської області, Україна.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року №52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

За змістом ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» №2398-УІ від 01 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого.

Відповідно до п.1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Згідно з вимогами ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для про ведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Оскільки заявник не може отримати від закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, що створені та діють за законодавством України, документ встановленої форми про смерть, у зв`язку з чим, є перешкоди в здійсненні реєстрації смерті та отриманні заявником свідоцтва про смерть його бабусі, що перешкоджає заявнику реалізувати право на проведення державної реєстрації смерті в установленому законом порядку.

Реєстрація смерті ОСОБА_2 у органах реєстрації актів цивільного стану не проводилась, можливості зареєструвати смерть у заявника не має, так як ОСОБА_2 померла на окупованій рф території, яка до теперішнього часу є окупованою, у зв`язку з чим, документ, який встановлював би факт смерті останньої не видавався, тому відновлення порушених прав заявника не можливо в інший спосіб, як встановлення даного юридичного факту в судовому порядку.

Встановлення факту смерті заявнику необхідне для проведення реєстрації смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Салтівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харків, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі п.8 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст.ст. 2, 4-5, 76-81, 263-265, 293, 315-317, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Салтівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харків, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту смерті, - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Н-Дворічна, Дворічанського району, Харківської області померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Гороб`ївка, Дворічанської селищної громади Куп`янського району Харківської області.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Салтівський відділ ДРАСЦ у місті Харкові Східного МУ МЮ (м.Харків) місце знаходження: 61121 м. Харків, пр. Тракторобудівників, 144.

Повний текст рішення 04 жовтня 2023 року.

Суддя: А.М. Задорожна