КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

09 жовтня 2023 року місто Київ

Справа № 757/42090/21-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10533/2023

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Желепи О. В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року (ухвалене у складі судді Бусік О. Л., повне судове рішення складено 03 червня 2022 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Театрально-видовищного закладу культури «Київський академічний театр юного глядача на Липках», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати, скасування наказу та поновлення на роботі

ВСТАНОВИВ

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Театрально-видовищного закладу культури «Київський академічний театр юного глядача на Липках», в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність Театру на Липках, яка полягає у не нарахуванні єдиного внеску на середню заробітну плату за час вимушеного прогулу позивача з 20 січня 2017 року до 01 лютого 2017 року у строк, визначений Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 лютого 2017 року до 02 липня 2021 року в сумі 883 859,48 грн;

- визнати недійсним запис №18 від 19 січня 2017 року на сторінках 12-13 у трудовій книжці ОСОБА_1 , серії НОМЕР_1 про звільнення;

- скасувати наказ театрально-видовищним закладом культури «Київський академічний театр юного глядача на Липках» від 19 січня 2017 року №13-К про звільнення ОСОБА_1 з посади артиста драми вищої категорії з 19 січня 2017 року;

- поновити позивача на роботі у театрально-видовищному закладі культури «Київський академічний театр юного глядача на Липках» на посаді артиста з 02 лютого 2017 року;

- вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року відмовлено в задоволені позову.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 24 травня 2023 року подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року та прийняти нове, про задоволення позову у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року позивачу поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення виявлених в ній недоліків не більше 5-ти днів з дня отримання ухвали, шляхом подачі апеляційному суду оригіналу документу про сплату судового збору.

На адресу Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій позивач просить звільнити його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Заяву обґрунтовує тим, що 5 % його річного доходу є меншим від суми судового збору. На підтвердження свого майнового стану надає відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України.

Розглянувши заяву позивача, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору з огляду на наступне.

Питання відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати врегульоване ст.8 Закону України «Про судовий збір», норма якої є спеціальною.

Як вбачається зі змісту цієї норми, існує три умови, за яких суд, враховуючи майновий стан сторони та за її клопотанням, може відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення (ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір»), зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати (ч.2 цієї ж статті):

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

З аналізу ст.8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї із вказаних у статті умов.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

При вирішенні питання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Апеляційний суд керується позицією ЄСПЛ, який виходить з того, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Окрім того, ЄСПЛ неодноразово вказував, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

При цьому в рішеннях у справах «Kniat v. Poland» та «Jedamski and Jedamska v. Poland» ЄСПЛ вказав, що оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Отже, звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, який є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

В свою чергу, особа, яка заявляє відповідне клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати повинна навести доводи того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору та підтверджували можливість сплати судового збору до ухвалення рішення у справі.

На підтвердження свого майнового стану ОСОБА_1 надав суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів від 23.08.2023 року № 2651-23, згідно яких за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року сума дохіду позивача складає 48 154 грн 29 к., сума податку на доходи фізичних осіб 8 667 грн 80 к.

Проте, на думку суду, вказана довідка сама по собі не підтверджує неможливість ОСОБА_1 сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі за подання апеляційної скарги, і не є безумовною підставою для звільнення скаржника від сплати судового збору у повному обсязі.

Вказаної довідки не достатньо щоб дійти висновку та визнати майновий стан скаржника таким, щоб звільнити його від сплати судового збору. З цих документів також не можна визначити, що у скаржника немає інших доходів.

Аналогічні правові висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 21 березня 2023 року (справа № 990/13/223).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є працездатною особою, докази про те, що він є пенсіонером або особою з інвалідністю у справі відсутні. Відомостей про перебування його на обліку в службі зайнятості як безробітного, тобто, як особи, яка не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстрована у державній службі зайнятості як така, що шукає роботу (ст.2 Закону України «Про зайнятість населення») матеріали справи, апеляційна скарга та додані до неї документи не містять. Як і відсутні відомості про перебування позивача на обліку у відділі соціального забезпечення за місцем проживання як малозабезпеченої особи, яка потребує державної допомоги.

Отже, скаржник самостійно забезпечує себе матеріально.

Доказів про відсутність у позивача транспортних засобів чи нерухомого майна останній не надав.

Наведені обставини у своїй сукупності переконливо свідчать, що матеріальний стан та фінансова спроможність позивача дозволяє частково сплатити судовий збір, а тому підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору в повному обсязі немає.

ЄСПЛ в рішенні від 19 червня 2011 року в справі «Kreuz v. Poland» вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Враховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, і приймаючи до уваги те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, суд апеляційної інстанції вважає за можливе клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити частково, а саме зменшити скаржнику розмір судового збору з 14 619 грн 90 к. до 1 950 грн.

Отже, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір у розмірі 1 950 грн 00 к. на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду:

Отримувач коштів ГУК у м. Києві/Солом.р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783

Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО) 899998

Рахунок отримувача UA0026010

Код класифікації доходів бюджету 22030101

та надати до суду оригіналу квитанції про сплату вказаних коштів.

Згідно з ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також у разі несплати судового збору, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, недоліки необхідно усунути в строк який не може перевищувати 5 днів з дня отримання даної ухвали.

Оскільки, вказані обставини перешкоджають розгляду справи в апеляційній інстанції, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст.185, 357 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Желепи О.В.

УХВАЛИВ

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги - задовольнити частково.

Зменшити ОСОБА_1 розмір судового збору за подання апеляційної скарги до 1 950 грн 00 к.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 25 травня 2022 року залишити без руху та надати п`ятиденний строк з моменту отримання копії ухвали для виправлення вказаних недоліків, в іншому випадку скарга буде вважатись неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Желепа О.В.