Постанова

Іменем України

30 жовтня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6758/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф.,

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 30 листопада 2022 року

в складі судді Котвицького В. Л.

у цивільній справі №753/3405/22 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежна страхова компанія"

до ОСОБА_1

про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу

У С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року позивач - Приватне акціонерне товариство "Українська пожежна страхова компанія" (далі - ПрАТ "УПСК", Товариство) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 79 295,32 грн.

Позов обґрунтовано тим, що позивач - ПрАТ "УПСК", як страховик за договором обов`язкового страхування, здійснив виплату страхового відшкодування страховику потерпілої в дорожньо-транспортній пригоді особі замість водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП). Вказав, що право на звернення до відповідача з регресним позовом виникло у позивача на підставі підпункту"в" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), оскільки ОСОБА_1 , як водій забезпеченого транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди самовільно залишив місце пригоди.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року позов задоволено у повному обсязі. Вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "УПСК" судовий збір в сумі 2 481 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправомірність рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що у ПрАТ "УПСК" був відсутній обов`язок з виплати страхового відшкодування на користь АТ "СК "АРКС", у зв`язку з тим що він, як винний водій у вчиненні ДТП, не повідомив свого страховика - ПрАТ "УПСК" про настання ДТП не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП.

На думку відповідача, саме АТ "СК "АРКС", виплативши страхове відшкодування на користь ОСОБА_2 , набуло право на подання регресного позову до винної в ДТП особи, але не ПрАТ "УПСК". А тому останнє є неналежним позивачем у справі

Вказував, що суд першої інстанції посилаючись на те, що обов`язок з виплати страхового відшкодування покладається і на страховика винної в ДТП особи у визначених законодавством межах його відповідальності, але в рішенні суду не навів таких меж відповідальності та взагалі не дослідив умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Суд дійшов помилкового висновку, що зарахування частини виплачених позивачем коштів у розмірі 39 318,00 грн в рахунок страхових платежів ОСОБА_2 за договором страхування від 14.07.2020 не є порушенням, оскільки не врахував, що фактично не сплачені страхові платежі останнього повинен сплатити відповідач.

Суд не перевірив обставин дійсності договору добровільного страхування від 14.07.2020, укладеного між ОСОБА_2 та АТ "СК "АРКС" на момент страхової виплати, а також не вказав на якій підставі відповідач повинен відшкодувати суму 39 318 грн, яка не була сплачена ОСОБА_2 на ремонт автомобіля. Відповідач вважав, що за таких обставин саме ОСОБА_2 набув право звернення до суду про стягнення з нього 39 318 грн, але ніяк не ПрАТ "УПСК".

За наведених обставин просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30.11.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 30.11.2022 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 98).

Позивач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду від 30.11.2022 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 97).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзиву, в якому зазначив, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновку суду про задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20 листопада 2020 року сталася ДТП за участю транспортного засобу «Jaguar», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортного засобу «ГАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП власнику автомобіля «Jaguar», д.н.з. НОМЕР_1 , була завдана матеріальна шкода.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року у справі №760/26399/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цією ж постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 КУпАП, внаслідок того що останній будучи причетним до ДТП, залишив її місце.

На момент ДТП транспортний засіб «Jaguar», д.н.з. НОМЕР_1 , був застрахований АТ "СК "АРКС" на підставі договору добровільного майнового страхування (КАСКО) від 14 липня 2020 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була страхована у ПрАТ "УПСК" за Полісом №АО/2707996 від 09 січня 2020 року.

На підставі Страхового акту №035/037/008796/21/1, складеного АТ "СК "АРКС", та Рахунку №1066640 від 02.12.2020, складеного станцією технічного обслуговування (СТО) - ТОВ "Віннер Автомотів", АТ "СК "АРКС" здійснено розрахунок страхового відшкодування у розмірі 81 895,32 грн.

Судом також встановлено, що частину виплаченого страхового відшкодування, а саме в сумі 42 577,32 грн АТ "СК "АРКС" виплатила власник пошкодженого транспортного засобу шляхом перерахування на рахунок СТО - ТОВ "Віннер Автомотів", а іншу частини в сумі 39 318 грн зарахувала в рахунок наступного страхового платежу за договором добровільного страхування.

22 січня 2021 року АТ "СК "АРКС" звернулося до страховика відповідача - ПрАТ "УПСК" із заявою про стягнення страхового відшкодування в сумі 81 895,32 грн.

03 червня 2021 року ПрАТ "УПСК" здійснило виплату АТ "СК "АРКС" страхового відшкодування в сумі 79 295,32 грн за мінусом франшизи у розмірі 2 600 грн (81895,32-79295,32).

Відповідно до підпункту "в" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення підпункту "в" пункту 38.1.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", дійшов правильного висновку про те, що у позивача виникло право регресу до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування, у зв`язку з чим обґрунтовано задовольнив позов у повному обсязі.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано відкинув доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву про те, що у зв`язку з не повідомленням винною в ДТП особою свого страховика про страховий випадок в останнього був відсутній обов`язок у виплаті страхового відшкодування, зазначивши, що таке твердження відповідача не ґрунтується на нормах Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Дійсно, стаття 37 Закону не містить такої підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування потерпілому, як не повідомлення винною особою про настання страхового випадку.

Крім того, суд обґрунтовано вказав на те, що при внесенні змін до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Законом України від 17.02.2011 №3045-УІ законодавцем була допущена помилка і замість внесення змін щодо посилання у підпункті ґ) підпункту 38.1.1. статті 38 на пункт 33.1.4 пункту 33.1. статті 33 залишили посилання на підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Однак, відповідно до правового висновку, викладеного ще в постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі №6-1 цс 14, неузгодженість нумерації підпункту пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 цього Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року №3045-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Тобто, неповідомлення страхувальником/винною особою про настання страхового випадку не є підставою для відмови у виплаті потерпілій особі, а зобов`язує страховика, який застрахував відповідальність винної особи провести таку виплату, з правом наступного регресу до винної особи у разі такого неповідомлення.

Суд першої інстанції також обґрунтовано відхилив заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо відсутності у ПрАТ "УПСК" обов`язку з виплати страхового відшкодування на користь АТ "СК "АРКС", оскільки остання нібито повинна була подати регресний позов до ОСОБА_1 .

Так, в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції правильно зазначив, що враховуючи положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", АТ "СК "АРКС", виплативши страхове відшкодування за договором добровільного страхування отримало від страхувальника права кредитора до позивача (ПрАТ "УПСК"), який застрахував цивільно-правову відповідальність власника автомобіля "ГАЗ", д.н.з. НОМЕР_2 , який керував ОСОБА_1 в момент ДТП, перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу, а до ОСОБА_1 перейшло право вимоги з боку позивача.

Оскільки суд першої інстанції надав належну правову оцінку таким доводам відповідача, як відсутність у позивача обов`язку з виплати страхового відшкодування через неповідомлення винною особою про настання страхового випадку та наявність у АТ "СК "АРКС" права на подання регресного позову, навівши в мотивувальній частині оскаржуваного рішення обґрунтовані аргументи відхилення таких доводів, то останні не потребують додаткового правового аналізу з боку суду апеляційної інстанції. До того ж, незгода скаржника з наданою судом оцінкою не свідчить про незаконність та необґрунтованість рішення суду, а тому не може бути підставою для його скасування.

Також, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд надав правову оцінку тій обставині, що частина страхового відшкодування, а саме 42 577,32 грн виплачена на рахунок СТО - ТОВ "Віннер Автомотів", а інша частина - 39 318 грн зарахована АТ "СК "АРКС" в якості наступного страхового платежу за договором добровільного страхування. Зокрема, суд першої інстанції вказав на те, що розподіл страхового відшкодування таким чином не є порушенням та не спростовує загальної суми страхового відшкодування в розмірі 81 958,32 грн, визначеного АТ "СК "АРКС", оскільки відповідно до заяви страхувальника або відповідно до умов договору добровільного страхування АТ "СК "АРКС" має повне право сплатити частину страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику або на СТО, а іншу частину зарахувати в рахунок наступного страхового платежу.

Доводи апеляційної скарги таких аргументів суду першої інстанції не спростовують, а відтак теж не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції взагалі не перевірив обставин дійсності договору добровільного страхування від 14.07.2020 на момент здійснення страхової виплати колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дійсність договору є обов`язковою саме на момент ДТП.

Крім того, щодо доводів відповідача про дійсність договору добровільного страхування, з урахуванням того, що АТ "СК "АРКС" частину виплаченого позивачем відшкодування зараховано в сплату наступного страхового платежу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до розділу 13 Договору добровільного страхування, страховий платіж склав 78 635,70 грн та відповідно до розділу 17 договору (п. 17.2.) мав бути сплачений двома частинами: перший платіж у розмірі 39 317,70 грн до 14 липня 2020 року;другий платіж - 39 318,00 грн до 13 січня 2021 року.

Згідно з п. 18.1. Договору добровільного страхування він починає свою дію 15 липня 2020 року та відповідно до п. 18.2. завершувався 14 липня 2021 року.

При цьому, відповідно до п. 30.1. Договору, даний Договір набуває чинності з 00-00 годин дати початку дії Договору, яка вказана в п. 18.1. Договору, але не раніше дня, наступного за днем сплати страхувальником страхового платежу (першої частини страхового платежу) в обсязі, визначеному в п. 17.2. Договору на розрахунковий рахунок чи до каси Страховика, та діє до 24-00 години дня, вказаногов п. 18.2. Договору, як дата закінчення дії Договору.

Відповідно до даних Страхового акту №:ARX2673226 від 04.12.2020 (п. 4.2.) 15.07.2020 страхувальником ОСОБА_2 на рахунок AT «СК «АРКС» сплачено першу частину страхового платежу у розмірі 39 317,70 грн.

Отже, з наведеного слідує, що Договір добровільного страхування набув чинності з 00-00 годин 16.07.2020.

Згідно з п. 30.3 Договору добровільного страхування, у випадку ненадходження або надходження не в повному обсязі на розрахунковий рахунок чи до каси страховика чергової та кожної наступної частини страхового платежу в сумі, відповідно до п. 17.2. Договору та в термін, вказаний в п. 17.3. Договору, відповідальність страховика за Договором припиняється з 00-00 годин дня, наступного за днем, зазначеним в цьому Договорі як дата граничного строку стати відповідного чергового страхового платежу, сплата якого прострочена.

В той же час, як вказувалося неодноразово вище ДТП сталося 20.11.2020, тобто задовго до 13 січня 2021 року - строку внесення чергової частини страхового платежу. А відтак, станом на момент ДТП - 20.11.2020 Договір добровільного страхування був чинним, у зв'язку з чим AT «СК «АРКС» повинно було виконати свої зобов`язання шляхом виплати страхового відшкодування у розмірах, визначених Договором. У зв'язку з цим є помилковими посилання скаржника, що AT «СК «АРКС» не повинне було проводити виплати ОСОБА_2 по Договору КАСКО.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду колегія суддів виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 30 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська