У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 634/1019/23

Провадження № 2/634/182/23

"01" листопада 2023 р.

Сахновщинський районний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Єрьоміної О.В., при секретарі Мальченко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сахновщина Харківської області заяву ГУ Держгеокадастр у Харківській області про забезпечення позову,-

в с т а н о в и в :

У провадженні Сахновщинського районного суду Харківської області перебувають матеріали цивільної справи за позовом ГУ Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 , треті особи: Сахновщинська селищна рада Красноградського району Харківської області, ОСОБА_2 , ТОВ «Вера» про витребування земельної ділянки у власність держави.

Так, разом з позовною заявою до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0460 у власність держави до розгляду справи по суті та набрання рішенням у справі законної сили, наклавши арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0460 та заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав та Державному земельному кадастрі щодо вказаних земельних ділянок.

В обґрунтування заяви зазначив, що на підставі ухвали Печерського райооного суду м. Києва від 25.03.2021 року у справі № 757/15438/21-к ГУ Держгеокадастр у Харківській області стало відомо про наявність порушеного права держави у зв`язку із подвійною приватизацією громадянами земельних ділянок та порушення норм ст.ст. 116, 121 ЗК України.

Так, громадянин ОСОБА_2 26.10.2018 року звернувся до ГУ Держгеокадастр у Харківській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0460 для оформлення права власності для ведення особистого селянського господарства площею 2,0000 га за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення, яка розташована за межами населених пунктів на території Тавежнянської сільської ради Сахновщинського району Харківської області та передати йому зазначену земельну ділянку у власність. При цьому заявником було зазначено, що право на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм, визначених ст. 121 ЗК України ним не використано.

Наказом ГУ Держгеокадастр у Харківській області від 08.11.2018 року за № 8134-СГ було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0460, площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Тавежнянської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, та передано вказану земельну ділянку у власність ОСОБА_2 .

У подальшому право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0460 за ОСОБА_2 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округу 08.12.2018 року, номер відомостей про речове право: 29367403, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:0460 було відчужено за договором купівлі-продажу на користь ОСОБА_3 , яка у подальшому вказану земельну ділянку передала в оренду ТОВ «ВЕРА».

При цьому, встановлено, що ОСОБА_2 попередньо вже було реалізовано своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства на підставі наказу ГУ Держгеокадастр у Харківській області від 13.12.2016 року за № 14415-СГ, яким було надано йому у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 624285500:07:000:0970, площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. у подальшу вказану земельну ділянку ОСОБА_2 було відчужено на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 .

Дослідивши вказану заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступних висновків.

Так, підставою звернення до суду позивачем стало зловживання громадянином ОСОБА_2 своїми правами за фактом отримання ним двічі земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, що становить порушення ст.ст. 116,121 ЗК України, та спричинило вибуття земельної ділянки із державної власності.

Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частинами 1, 2 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 10 ст.150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і за реєстрова на відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору по суті не призведе до обмеження прав відповідачів на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Таким чином, суд вважає за доцільне з метою забезпечення позову заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав та Державному земельному кадастрі щодо вказаної земельної ділянки без накладення арешту, що забезпечить виконання рішення суду у майбутньому у разі задоволення позовних вимог, та не перешкоджає внутрішній господарській діяльності інших осіб.

Що стосується вимоги позивача забезпечити позов шляхом витребування у ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0460 у власність держави до розгляду справи по суті та набрання рішенням у справі законної сили, то в цій частині слід відмовити, оскільки задовольняючи заяву про забезпечення позову у даний спосіб суд по суті вирішить спір у цих правовідносинах, що прямо забороняється законом.

Керуючись ст. ст. 149-153, 259, 260 352-354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ГУ Держгеокадастр у Харківській області про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав та Державному земельному кадастрі щодо земельної ділянки кадастровим номером :02:000:0460, площею 2,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Тавежнянської сільської ради Сахновщинського району Харківської області.

В іншій частині заяви про забезпечення позову- відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали для виконання направити до відділу центру надання адміністративних послуг Сахновщинської селищної ради Красноградського району Харківської області, Кегичівський ВДВС у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: