ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1509/22

Провадження № 22-ц/4820/1683/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 674/1509/22 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 липня 2023 року (суддя Посунько Г.А., повний текст судового рішення складено 07 липня 2023 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк», Банк) зазначало, що в порядку реалізації проекту monobank, 14 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 14.01.2019 (далі - Договір). На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 80000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . АТ «Універсал Банк» вказує, що свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак ОСОБА_1 не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. І станом на 28.10.2021 у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, а тому на підставі положення 5.17 п.5 Розділу II Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» (далі - Умови) відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань і вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 28.10.2021 направив відповідачу повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте останній на контакт не виходив та не вчинив дій на погашення заборгованості. Так як загальна заборгованість ОСОБА_1 за Договором станом на 01.02.2022 становить 41792,86 грн, в тому числі 39112,50 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 2680,36 грн заборгованість за порушення грошового зобов`язання, тому АТ «Універсал Банк» просив суд стягнути з позичальника зазначену заборгованість.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 липня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 14 січня 2019 року в сумі 7329,19 грн (фактично отриманий кредит) та витрати по сплаті судового збору в сумі 435,09 грн., всього 7764,28 грн.

В задоволенні решти позовних вимог АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 14 січня 2019 року в сумі 34463,67 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 2045,91 грн відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, АТ «Універсал Банк» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні кредитної заборгованості в повному обсязі, оскільки відповідач не заперечує, що він є клієнтом Банку, на його ім`я відкрито рахунок, видана платіжна картка та він активно користувався банківськими послугами проекту monobank. Також районний суд не дослідив механізм отримання банківських послуг проекту monobank і процедуру ознайомлення споживача з Умовами та правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, Тарифами, Таблицею розрахунку вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про не ознайомлення клієнта з такою процедурою. Апелянт додав, що відповідач здійснив отримання банківських послуг проекту monobank шляхом верифікації очно на точці видачі картки.

Банк вважає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт укладення між сторонами у встановлений законом спосіб Договору про надання банківських послуг, в тому числі і погодження сторонами Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, а також ознайомлення відповідача з такими Умовами.

Позивач звертає увагу на те, що відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням карткових рахунків, відкритих на ім`я відповідача, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Внаслідок активних дій відповідача, після його переходу на фішингове посилання, де останній ввів усі дані картки та згодою надав третім особам коди доступу на підтвердження здійснення операцій, він власноручно сприяв проведенню «несанкціонованих» транзакцій, у зв`язку з чим клієнт банку повинен нести відповідальність за всі проведені операції з використанням передбачених Договором засобів його ідентифікації і аутентифікації, в тому числі за несанкціоновані операції з його карткою, відповідно до п.п. 6.2.8., 8.11, 3.3 Умов і Правил.

Крім того, АТ «Універсал Банк» посилається на те, що відповідач не надав суду контррозрахунок суми заборгованості, а відтак відсутні законні підстави для того, щоб піддати сумніву нараховану Банком суму заборгованості, яка підтверджена належними доказами. Також, апелянт звертає увагу суду на те, що вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі.

Зважаючи на викладене, АТ «Універсал Банк» просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що викладені доводи в апеляційній скарзі не відповідають фактичним обставинам справи, а оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим. Відповідач зазначає, що зі змісту анкети-заяви вбачається, що усі повідомлення, угоди, листи, підписання договорів здійснюється клієнтом банку онлайн за допомогою електронного цифрового підпису, здійсненого із генерації ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який використовувався для накладення електронного цифрового підпису, який є аналогом електронного цифрового підпису. Проте в матеріалах справи відсутні докази, які свідчили б про внесення Банку до Довірчого списку та його можливість генерувати електронний цифровий підпис. Тому посилання Банку про узгодження Банком і Позичальником істотних умов кредитного договору не відповідають обставинам справи.

Відповідач звертає увагу, що в судовому засіданні Банк не довів вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомив Банк та правоохоронні органи про вказаний факт.

Справа розглядається в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями частини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина 1 статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 14 січня 2019 року між АТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 був укладений Договір про надання банківських послуг. Укладення договору відбулося шляхом власноручного підписання відповідачем Анкети-заяви, у якій зазначено, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб а АТ «Універсал Банк» при надані банківських послуг щодо карткових продуктів, таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, тарифами, що розміщені за посиланням www.monobank.ua/rates складають Договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився із вказаними документами та отримав примірники у мобільному додатку.

В пункті 6 Анкети-заяви зазначено, що відповідач просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку; засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем 035DCC0C95DDAEF2178848A501CDD0C4218944BBCA27F8451A0275BB6715B2A7C2, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення дій згідно з договором; також визнає, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях; підтверджує, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного/електронного цифрового підпису (а.с.8).

Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості за Договором станом на 01.02.2022 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 39112,50 грн; заборгованість за порушення грошового зобов`язання -2680,36 грн; разом - 41792,86 грн (а.с. 7).

Банк посилається на те, що ним виконано свої зобов`язання за Договором: надано відповідачу кредитні кошти, а ОСОБА_1 вчасно не сплачено кредит, внаслідок чого виникла заборгованість, що станом на 01.02.2022 становить 41792,86 грн.

Задовольняючи частково позов Банку, суд першої інстанції виходив з того, що надані Банком Умови і правила обслуговування та Тарифи не визнаються відповідачем, не містять його підпису, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у розмірі кредитного ліміту та у формі сплати процентів за користування кредитом і відповідальність за порушення грошового зобов`язання; при цьому з врахуванням виписки про рух коштів наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованість за фактично отриманими коштами в сумі 7329,19 грн. Відмовляючи в стягненні заборгованості за Договором в частині, що виникла після 19 год. 28 хв. 16 лютого 2021 року, суд виходив з недоведеності вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, що сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду, оскільки вони узгоджуються із нормами матеріального та процесуального права.

Так, ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон №1734-VIII).

За змістом ч. 2 ст. 9 Закону №1734-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Також, за змістом положення ст. 9 Закону №1734-VIII паспорт споживчого кредиту - це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття позичальником обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавцем споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та форма його укладення визначені ст.ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

В силу п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, АТ «Універсал Банк» надав суду Анкету-заяви до Договору про надання банківських послуг від 14.01.2019, рух коштів по картці ОСОБА_1 від 16.02.2023, Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Умови щодо випуску ОСОБА_2 та Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank.

Однак, Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг від 14.01.2019 не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру, підстав та порядку нарахування процентів за користування кредитним коштами. А визначаючи суму заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), позивач враховував поточну процентну ставку в розмір 37,2% (а.с.7) та проводив погашення відсотків шляхом списання кредитних коштів і, як наслідок, збільшувався розмір заборгованості (а.с.116 126).

Надані позивачем Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів і Умови щодо випуску Чорної картки monobank визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, строк дії кредитної лінії, порядок повернення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

Але, ці документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів і Умови щодо випуску ОСОБА_3 картки monobank розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи 14.01.2019 Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.

Оскільки за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Умови щодо випуску ОСОБА_2 , відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, підстави та порядок нарахування процентів, надані банком Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Умови щодо випуску ОСОБА_3 картки monobank і Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту укладення між сторонами 14.01.2019 Договору про надання банківських послуг на тих умовах, узгодженими які вважав Банк.

Разом з тим, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь Банку суму отриманих та неповернутих коштів, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України банківські виписки по картці НОМЕР_2 клієнта ОСОБА_1 від 30.12.2022 та від 16.02.2023 (а.с. 116 126, 174 184), районний суд прийшов до вірного висновку, що відповідач використовував кредитні кошти та здійснював погашення кредиту. І за період з 14.01.2019 по 16.02.2021 (до 18 год. 29 хв. включно) ОСОБА_1 використано 158024,50 грн банківських коштів, а повернено 150695,31 грн. А тому наявні підстави для стягнення із відповідача на користь Банку 7329,19 грн заборгованості за отриманими коштами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не надав доказів на спростування обставин, викладених у позовній заяві, зокрема контррозрахунку, є вільним трактуванням позивачем положень процесуального закону, оскільки за цими приписами обов`язок суду перевірити докази, що подані стороною на підтвердження позовних вимог та задовольнити позов є лише у випадку доведення позивачем належними доказами свого позову.

Судова колегія відхиляє твердження Банку в апеляційній скарзі на незаконність оскаржуваного судового рішення в частині відмови у стягненні кредитних коштів в сумі 255699,68 грн, що зняті з карткового рахунку відповідача 16.02.2021 у період часу з 19:28 по 20:25, адже судом не враховано власноручне сприяння ОСОБА_1 проведенню «несанкціонованих» транзакцій, внаслідок його активних дій після переходу на фішингове посилання, де останнім введено усі дані картки.

Так, ч. 1 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (який був чинним на момент незаконного зняття кредитних коштів відповідача) платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до ч. ч. 7 - 9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

У вказаній справі районний суд вірно встановив, що 16 лютого 2021 року в період часу з 19 год 28 хв. по 20 год 25 хв. з карткового рахунку ОСОБА_1 зафіксовано зняття кредитних коштів в загальній сумі 25699,68 грн (т.1 а.с. 174), на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування за кредитним договором.

Вказані кошти були переведені 16 лютого 2021 року, а саме: 19:28:13 год - Vodafon - 3500 грн; 19:30:37 год - Vodafon - 3500 грн; 19:32:28 год - Vodafon - 3500 грн; 19:34:42 год - Vodafon - 3500 грн; 20:04:48 год - Easy Pay - 2550 грн; 20:08:14 год - Vodafon - 2500 грн; 20:15:36 год - iPay.ua - 1536,56 грн; 20:18:38 год - iPay.ua - 1536,56 грн; 20:21:23 - iPay.ua - 1536,56 грн; 20:25:45 год - Easy Pay - 2040,00 грн, всього - 25699,68 грн (т.1 а.с. 174).

Про незаконне зняття кредитних коштів відповідач ОСОБА_1 негайно повідомив службу підтримки monobank, що підтверджується перепискою між сторонами (т.1 а.с. 148-158) та аудиозаписом 2-2-ba4d6190-fe22-11ed-b359-098d158a... телефонної розмови між сторонами (т. 1 а.с. 225).

Відповідно до листа АТ «Універсал Банк» від 29.05.2023 повідомлено, що клієнт звернувся для уточнення щодо операції, чи відбулося списання, поповнення. Оператор перевірив та повідомив, що списання і уточнив, чи підтверджує клієнт операції. Клієнт повідомив, що операції проводив не він і картку було заблоковано. Також зазначив, що картку клієнт не перевипускав та Банк не знімав розблокування. Наразі картку заблоковано (т. 1 а.с. 237-238).

З витягу з ЄРДР від 03 березня 2021 року вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000037 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та розпочато досудове розслідування про те, що 16.02.2021 близько 18:00 годин в м. Кам?янець-Подільському Хмельницької області невстановлена особа під приводом купівлі мобільного телефону, оголошення про яке було розміщено в інтернет - мережі на інформаційній платформі OLX, умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману незаконно заволоділа грошовими коштами в сумі 25699 грн, які ОСОБА_1 перерахував через мобільний додаток OLX, чим спричинила останньому майнову шкоду на вказану суму (т. 1 а.с. 145).

3 повідомлення Кам?янець-Подільської окружної прокуратури Хмельницької області від 25.5.2023 № 33-391-21 слідує, що в кримінальному провадженні № 0000037 окружною прокуратурою скасовано постанову дізнавача від 10.03.2022 про закриття цього кримінального провадження (т. 1 а.с. 243).

Оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України зазначені докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність Банком сприяння ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру чи іншої інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, збільшувати кредитний ліміт та знімати кредитні кошти.

Апеляційний суд констатує, що саме Банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності зазначених обставин необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Разом з тим, сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача (про який зазначає банк), не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 жовтня 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай