Справа № 212/1847/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Колочко О.В., за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої А.А., за участі представника позивача адвоката Саліної М.О., представника відповідача адвоката Вако М.Ю., представника третьої особи Карчевського В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И В:

16 березня позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з відповідачем. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.03.2014 з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів заробітку щомісячно до повноліття дитини. Відповідач ОСОБА_2 передала виконавчий лист на виконання до виконавчої служби, на підставі якого було відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки Покровського ВДВС у м. Кривому Розі станом на 23 лютого 2023 року наявна заборгованість по сплаті аліментів в сумі 275 758,62 грн. З цієї довідки вбачається, що позивач жодного разу не сплачував стягнуті з нього аліменти, але з цим позивач не погоджується, оскільки з 2013 року він постійно працював і працює, завжди був офіційно оформлений на підприємствах, з його заробітної плати постійно на користь відповідача на підставі виконавчого листа утримувалися аліменти. Вказану заборгованість позивач не має можливості сплатити через відсутність вільних грошових коштів та складні матеріальні умови життя, так як з 01.06.2022 він працевлаштований, середня заробітна плата становила 12 000 грн, але починаючи з лютого 2023 року у зв`язку із скороченим режимом роботи зарплата становить приблизно 8 000 грн, таким чином позивач вважає свої доходи мінімальними. Крім того, позивач матеріально утримує свою матір, яка є пенсіонеркою, інвалідом 2-ї групи, страждає на онкологічне захворювання, проходить систематичне лікування раз на 2 місяці. Сам позивач також хворіє, в 2020 році переніс оперативне втручання з приводу пупової кили, має виробничу травму, в 2017 році переніс операцію на оці. В 2019-2022 роках позивач разом з матір`ю тяжко хворіли на короновірус, у зв`язку з чим витратили багато грошей. Таким чином позивач вимушений просити суд звільнити його від сплати боргу у повному обсязі через скрутні матеріальні обставини, які у нього склалися.

Ухвалою судді від 23 березня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, за клопотанням позивача витребувані докази.

26 червня 2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи тим, що позивач з моменту винесення рішення про стягнення аліментів по початок 2023 року самоусунувся від сплати аліментів, не сплачував аліменти жодного разу, у зв`язку з чим і виникла заборгованість. Позивачем не надано достатніх доказів, на підставі яких суд може звільнити боржника від сплати заборгованості по аліментам. Крім того, позивач не зазначив у позові, що його мати проживає з батьком, який має дохід.

Ухвалою суду від 26 червня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що позивач постійно працював, і був впевнений, що з його заробітної плати відраховуються аліменти. Заборгованість виникла з березня 2014 року, але позивач стверджує, що отримував зарплату меншу ніж інші працівники. Протягом виконання рішення суду державний виконавець не звертався до позивача з приводу заборгованості.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити у позові, пояснив, що відповідач звернулася до виконавчої служби у березні 2014 року, і протягом усього періоду жодних аліментів не отримувала, добровільно відповідач допомогу не надавав.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог, вважав, що державним виконавцем були прийняті усі заходи щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_1 . Зазначив, що боржник був обізнаний про наявність судового рішення та виконавчого провадження з його виконання, повинен у добровільному або примусовому порядку виконувати рішення та сплачувати аліменти на утримання дитини. Також, надав для огляду матеріали виконавчого провадження з подальшим наданням його копій.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що вона є матір`ю позивача, який постійно працював і не переховувався, але виконавча служба недобросовісно виконувала свої обов`язки і тому утворилася заборгованість, так як з його заробітної плати повинні були утримуватися аліменти. На теперішній час позивач не працює через стан здоров`я, у нього є захворювання ШКТ, очей. Вона також хворіє, пенсії не вистачає і вона просила допомоги у сина, а потім стягнула за рішенням суду з сина аліменти, пояснила це тим, що вона так вирішила. Вона проживає разом з сином, чоловік зареєстрований за їхньою адресою проживання, але не проживає з ними, вона з чоловіком не розлучена, чоловік є пенсіонером по інвалідності. Також, пояснила, що захворювання у сина виникли після конфлікту із заборгованістю по аліментам. У них з сином великі борги по комунальним послугам. На тому час, коли були стягнуті аліменти, позивач не працював, але надавав допомогу відповідачу добровільно, переказуючи гроші через банк, а потім працевлаштувався. Він був впевнений, що у нього відраховуються аліменти з зарплати, при цьому пояснити чому син був у цьому впевнений не може. Відповідач повинна була повідомити про наявну заборгованість і що вона не отримує аліменти, але з нею не має зв`язку.

Заслухавши учасників справи, свідка, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2012 року по 15.09.2015, який був розірваний на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу від 04.09.2015, згідно з яким з жовтня 2012 року не підтримують сімейні відносини, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05.03.2014, яке набрало законної сили 17.03.2014, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 02.09.2013 до повноліття дитини (а.с. 9).

З вказаного рішення вбачається, що відповідач позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини на утримання сина, про що надав письмову заяву (а.с. 9).

Відповідно до копії листа Покровського ВДВС у м. Кривому Розі від 23.02.2023 на виконанні у Відділі перебуває виконавчий лист № 2/212/458 від 24.03.2014 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 02.09.2013 року і відповідно до розрахунку станом на 23.02.2023 з моменту відкриття виконавчого провадження наявна заборгованість по аліментам у розмірі 275 758,62 грн. (а.с. 11-12).

Згідно із індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 у періоди: березень 2014 року вересень 2017 року відсутні відомості про отримання доходів застрахованою особою; жовтень 2017 року лютий 2018 року працював в ПрАТ «Криворіжхліб»; березень 2018 року вересень 2019 року працював в ПрАТ «ЦГЗК»; листопад грудень 2019 року працював в ТОВ м`ясокомбінат «Ювілейний»; березень квітень, липень 2019 року працював в Окружній виборчій комісії з виборів Президента України ТВО № 31; січень серпень, жовтень грудень 2020 року працював в ТОВ м`ясокомбінат «Ювілейний»; жовтень, грудень 2020 року працював в Покровській у місті Кривому Розі Територіальній виборчій комісії Дніпропетровської області; січень червень 2021 року працював в ТОВ м`ясокомбінат «Ювілейний»; червень 2021 року лютий 2022 року працював в ТОВ «Бізнес Сек`юріті Груп»; червень грудень 2022 року працював в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 19).

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 26 березня 2014 року за заявою стягувача від 25.03.2014 відкрито виконавче провадження ВП № 42692404 з примусового виконання виконавчого листа № 2/212/458 виданого 24.03.2014 Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (а.с. 77, 152)

Під час виконавчого провадження були здійснені заходи, направлені на примусове виконання рішення суду, зокрема постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 направлялися за місцем роботи останнього, однак поверталися підприємствами у зв`язку із звільненням боржника на момент їх надходження, також були винесені постанови про розшук майна боржника від 01.11.2022, арешт майна боржника від 25.10.2021, встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 25.10.2021, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 25.10.2021, арешт коштів боржника від 25.10.2021 (а.с. 154-173).

Зазначені постанови державного виконавця відповідно до наданих копій супровідних листів направлялися сторонам виконавчого провадження.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості вбачається, що, починаючи з березня 2014 року, тобто з часу відкриття виконавчого провадження, і до лютого 2023 року позивач не сплачував аліменти у призначеному судом розмірі та розрахованому державним виконавцем, і станом на 23.02.2023 борг зі сплати аліментів становить 275 758,62 грн. (а.с. 64, 153).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Також згідно з ст. 8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виходячи з приписів ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право пред`явити позов з вимогою зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Отже, платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами у разі, якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або інших обставин, що мають істотне значення та можуть бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У своєму позові позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він з 2013 року постійно працював і з його заробітної плати відраховувалися аліменти, принаймні він був у цьому впевнений.

Такі доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки, по-перше, як було встановлено судом, позивач не працював постійно, та з часу ухвалення судового рішення, про яке він був обізнаний, минуло більше ніж три роки до офіційного працевлаштування позивача, та після цього останній змінив декілька роботодавців. Також, були періоди, коли позивач не працював по декілька місяців і не мав офіційного доходу.

Також покази свідка про те, що позивач до офіційного працевлаштування добровільно допомагав відповідачу утримувати неповнолітнього сина не знайшли підтвердження, оскільки з наданої представником відповідача виписки про надходження по картці/рахунку ОСОБА_2 у ПриватБанку за період з 01.06.2013 25.06.2023 вбачається, що будь-які грошові кошти від ОСОБА_1 або на виконання рішення суду про стягнення аліментів не надходили у період з березня 2014 року по січень 2023 року включно (а.с. 93-111).

Так само позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що на його матеріальному утриманні перебуває мати ОСОБА_4 , як інвалід ІІ групи за загальним захворюванням яка отримує пенсію, як і не надано доказів фактичного понесення таких витрат.

Надана суду копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.05.2023 з примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання матері ОСОБА_4 у розмірі 1/4 також не може слугувати підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментах, яка утворилася у період 2014-2022 роки, оскільки не свідчить про відсутність обов`язку з утримання власної неповнолітньої дитини, на утримання якої позивачем жодного платежу не здійснено, і на думку суду, така обставина могла би слугувати підставою для звернення до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів, але у межах цієї цивільної справи така позовна вимога не заявлялася.

Щодо посилання позивача на незадовільний стан здоров`я, судом з наданих доказів, зокрема виписки з амбулаторної картки хворого ОСОБА_1 , встановлено, що позивач дійсно має проблеми зі здоров`ям.

Проте, як було встановлено судом протягом 2017-2023 років позивач періодично працював, не мав застережень щодо працевлаштування, тобто мав можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини.

Також суд не може взяти до уваги посилання позивача про відсутність «вільних» грошей та наявність боргів перед третіми особами як підставу для звільнення від сплати заборгованості, оскільки, по-перше, ці факти не доведені належними та допустимими доказами, по-друге, відповідно до приписів ст. 197 СК України, такі обставини не є істотними, і не впливають на обов`язок батька утримувати свою дитину та, відповідно, не є підставою для звільнення від заборгованості по аліментам.

Наведене дає підстави вважати, що позивач, маючи можливість утримувати дитину та сплачувати аліменти, фактично ухиляється від обов`язку, визначного приписами ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України.

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до частини восьмої цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір (чинний на час розгляду справи).

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 756/13754/14-ц.

Разом з тим, сам по собі розмір заборгованості за аліментами за період з з березня 2014 року по лютий 2023 року в сумі 275 758,62 грн. сторонами не оспорений, і позивач питання про зміну розміру заборгованості за вказаний період не ставив та таких вимог не заявляв, у зв`язку з чим суд не перевіряє правильність обчисленої державним виконавцем заборгованості з урахуванням положень ст.194 СК України.

Поряд з тим, позивач не ставив питання невідповідності вимогам закону розміру обчисленої заборгованості за певний період, вимагаючи звільнення його взагалі від заборгованості відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, вимоги про що судом згідно ст. 4,ч.1 ст.13 ЦПК України розглянуто в заявлених позивачем межах з урахуванням принципу диспозитивності за ч. 3 ст. 13 ЦПК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментах у даній справі не вбачається. Позивач, працездатний, отримував доходи у період утворення заборгованості, ним не спростовано розмір нарахованої заборгованості по аліментах і не доведено наявності обставин, які є суттєвими та могли б бути підставою для звільнення його від сплати існуючої заборгованості по аліментах, які стягнуті з нього за рішенням суду.

Отже, зазначені позивачем у позовній заяві доводи не можуть розцінюватись судом як обставини, що мають істотне значення, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), юридична адреса: 50096, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, 37в.

Повне судове рішення складено 11 грудня 2023 року.

Суддя: О. В. Колочко