Справа № 346/5621/23
Провадження № 2-з/346/26/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2023 р.м. Коломия

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Коваленко Д.С., розглянувши заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про вжиття заходів забезпечення позову, подану разом із цивільним позовом АТ "Райффайзен Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», звернулося до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області із заявою про забезпечення позову (АТ "Райффайзен Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 688912 гривень 35 копійок за кредитним договором №014/81-1-0-00/19039 від 29 квітня 2015 року) шляхом накладення арешту на нерухоме майно належне на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), а саме земельну ділянку, кадастровий номер :01:003:0218, площею 0.15 га, за адресою: село Нижній Вербіж, урочище «Мочера».

Необхідність вжиття судом заходу забезпечення позову, фактично, обґрунтовує наступним: - заявлені позивачем вимоги мають значний розмір, а враховуючи відсутність належного виконання зобов`язання, накладення арешту є адекватним способом запобіганню можливим порушенням майнових прав чи охоронюваним інтересам при виконанні рішення у випадку задоволення позову та недопущення відчуження майна під час розгляду справи з метою подальшого приховання та унеможливлення його реалізації;

- обгрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, про що може свідчити: вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду;

- відповідач припинив виконання зобов`язання перед АТ «Райффайзен Банк», незважаючи на наявність додаткового майна, кошти від реалізації якого могли бути частково спрямовані на погашення наявної заборгованості;

- дії відповідача свідчать про його намір уникнути сплати кредитної заборгованості, а тому вжиття заходів забезпечення позову потрібно, оскільки заборгованість є суттєвою, а обставини що породили заборгованість вказують на неплатоспроможність боржника (відмовляється від програм рефінансування та припинив відповідати на телефонні дзвінки працівників банку, тощо), у зв`язку із чим існують всі підстави шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

- накладення арешту стане стимулюванням виконання боргових зобов`язань відповідачем та гарантією виконання рішення суду про задоволення вимог.

Оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, але тільки якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, факт подання позовної заяви будь-якою особою, яка вважає, що відповідач порушує її права, свободи чи законні інтереси та/або не виконує взяті на себе зобов`язання, у тому числі й грошові, незалежно від розміру заборгованості, самі по собі, не є і не може бути підставою для автоматичного застосування забезпечення позову.

Для вжиття судом заходів забезпечення позову, з огляду на принцип змагальності цивільного судочинства, передбачений частиною 3 статті 12 частиною 1 статті 81 ЦПК України, саме заявник повинен довести, що невжиття того засобу забезпечення позову, який він просить вжити суд (накладення арешту), може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Проте заявником не надано будь-яких належних та адекватних статті 149 ЦПК України обгрунтувань і доказів, які могли би на це вказувати, що існують хоча би обгрунтовані припущення вважати, що невжиття судом такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на майно відповідачки, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про стягнення заборгованості (якщо таке буде ухвалено) або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Посилання позивача на значний розмір заборгованості відповідача (він же розмір позовних вимог), як і факти не виконання чи припинення виконання зобов`язань на користь позивача відповідачем), самі по собі не можуть вважатись належним обгрнтуванням для забезпечення позову, оскільки все це потребує з`ясування судом під час розгляду справи судом по суті. І навіть якщо це буде доведено, самі по собі, навіть у своїй сукупності, не являються тими обставинами, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за позовом про стягнення заборгованості або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вчинення відповідачем будь-який дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання чи уникнення від сплати кредитної заборгованості, яку позивач ще повинен довести, або вчинення відповідачем чи будь-ким в його інтересах чи на його прохання дій, спрямованих на приховання, зміну чи знищення свого майна, або на те, аби істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за позовом банку або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, на що вказує позивач, ним не наведено і не доведено будь-якими доказами. Так само не доведеною є і відмова від програм рефінансування та припинення телефонних розмов із працівниками банку.

Разом з цим накладення арешту, як засіб забезпечення позову, з огляду на саму суть забезпечення позову, не може і не повинно бути стимулом, як вказує позивач виконання відповідачем боргових зобов`язань, а також гарантією виконання рішення суду про задоволення вимог, без передбачених ч.2 ст.149 ЦПК України підстав.

Окремо суд вважає за неохідне відзначити, що прямо передбачено частиною 3 статті 150 ЦПК України, засоби забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

А тут суд констатує, що згідно з відомостями, які надав суду сам позивач, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на майно ОСОБА_1 , яка є відповідачем за позовом банку, і на майно якої позивач просить накласти арешт, позивач вже наклав заборону на нерухоме майно відповідачки ОСОБА_1 , на підставі договору іпотеки, який був укладений між позивачем та відповідачем для забезпечення виконання зобов`язань відповідачки саме за тим кредитним договором (№014/81-1-0-00/19039 від 29 квітня 2015 року), за яким зараз банк просить стягнути заборгованість у розмірі 688912 гривень 35 копійок і пред`явив позов, який і просить забезпечити. І за цим договором іпотеки, обтяження вже накладено на іншу земельну ділянку та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами і це обтяження є діючим (а.с.51-59). І будь-яких доказів того, що такий засіб забезпечення є недостатнім для захисту інтересів та прав позивача, ним не обгрунтовано і не доведено.

Отже, оскільки заявником не надано суду відповідних доказів та належним чином, тобто у відповідності до частини 2 статті 149 ЦПК України, необґрунтовано чому невжиття заходів забезпечення позову (зокрема накладення арешту на земельну ділянку відповідачки) може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у задоволенні заяви АТ "Райффайзен Банк" про забезпечення позову, слід відмовити.

Таким чином, керуючись статтями 1-18,23,27,30,33,34,149-153,351-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

п о с т а н о в и в :

Відмовити у задоволенні заяви АТ "Райффайзен Банк" про забезпечення позову АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у розмірі 688912 гривень 35 копійок за кредитним договором №014/81-1-0-00/19039 від 29 квітня 2015 року, шляхом накладення арешту на нерухоме майно у вигляді земельної ділянки, кадастровий номер: :01:003:0218, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали виготовлено 04 жовтня 2023 року.

Суддя Коваленко Д. С.