КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 367/5692/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 жовтня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Ірпінського міського суду Київської області, ухвалене у складі судді Карабази Н.Ф. в м. Ірпінь 25 квітня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У липні 2021 року позивач КП «Київтеплоенерго» звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 12755,46 грн., з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 14176,37 грн., з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн., витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33 грн. та судовий збір 2270 грн.

Позов мотивував тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку з чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є отримання послуг споживачем. Квартира за адресою АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася. Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: позивач надає послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води і щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг. Відповідач споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість. Проте відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01 червня 2021 року складає 14176,37 грн. (заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 14176,37 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн.). Крім того, позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (надалі договір цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в розмірі 12755,46 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської областівід 25 квітня 2023 року в позові відмовлено.

Позивач КП «Київтеплоенерго», не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просив скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 25 квітня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що будинок відповідача підключено до системи централізованого теплопостачання, а тому відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг і між сторонами фактично склались договірні відносини з приводу надання теплової енергії. До позову було додано копії документів на підтвердження надання послуг та розміру заборгованості, в тому числі розрахунки заборгованості за надані послуги, витяги з додатків до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18, документи, які підтверджують надання послуг, витяг з договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18. Факт підключення будинку до централізованого опалення та постачання гарячої води в спірний період підтверджується нарядами, які наявні в матеріалах справи, копією акту про прийняття теплового вузла на облік, копією акту про готовність вузла комерційного обліку до роботи та копією відомостей обліку споживання теплової енергії мешканців будинку АДРЕСА_2 , отже, підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. На момент подачі позову, згідно з інформацією, яка міститься в програмно-апаратному комплексі БІТЕК, особовий рахунок відкрито саме на ОСОБА_1 . Щомісяця на адресу відповідача надсилається рахунок-повідомлення про спожиті комунальні послуги, їх вартість та сума заборгованості. Натомість, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку в спірний період відповідач до позивача не зверталася. Тому слід вважати, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_2 в період виникнення заборгованості надавалися в повному обсязі і позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо сплати спожитих послуг.

Звертав увагу, що у позивача відсутній доступ до державних реєстрів нерухомого майна, інформація про прописаних осіб в квартирі позивачу надходить в знеособленому вигляді з реєстру територіальної громади м. Києва, тобто позивач отримує інформацію лише про кількість прописаних осіб в квартирі. На численні звернення позивача до бюро технічної інвентарізації про надання інформації щодо права власності за адресами надання послуг по іншим боржникам позивач отримував відповіді з однаковою підставою для відмови, а саме відсутність правових підстав для надання відомостей про власників об`єкта нерухомого майна. До позову було подано клопотання, згідно якого позивач просив суд витребувати з КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» відомості, що підтверджують право власності/користування об`єктами нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , однак судом першої інстанції дане клопотання залишено без задоволення і в рішенні щодо результатів розгляду цього клопотання не зазначено.

Вказував, що відкриваючи провадження в справі, суд дослідив матеріали позовної заяви та письмових доказів на відповідність обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги. У випадку, якщо позивач недобросовісно здійснює свої процесуальні права, суд має право витребувати всі, на його думку, потрібні докази для підтвердження своїх сумнівів: або шляхом залишення позовної заяви без руху або в судовому засіданні з`ясувати питання про можливість надання пояснень або додаткових доказів, які свідчать про безспірність заборгованості відповідача перед позивачем. Всупереч ст. 12 ЦПК України відносно сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними своїх прав суд не постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху і не вказав способу усунення недоліків шляхом надання доказів, які б підтверджували користування відповідачем квартирою, чим грубо порушив права позивача як надавача послуг за вищевказаною адресою. Крім того, висновок суду сформовано без урахування положень норм матеріального права, а саме не враховано імперативні вимоги п. 1, 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в яких визначено обов`язок саме за споживачем надавати відомості про власника житла та укласти договори з надавачем послуг.

Щодо укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, то відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, однак в даному випадку відповідач не сплачує заборгованість за спожиті послуги. На виконання вимог закону позивачем підготовлено та опубліковано договір про надання послуг в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, такі договори є договорами приєднання, а отже можуть бути укладені лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в позові КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються позивачем.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно витягу з ЄДРПОУ (а. с. 45) до основних видів діяльності КП «Київтеплоенерго» відноситься за КВЕД 35.30 постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

На а. с. 47 - 48 знаходяться копії сторінок з газети «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511), від 28 березня 2018 року № 34 (5085), з публікацією форм договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, розробленої відповідно до типового договору; в публікації зазначено, що з 27 квітня 2018 року КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Доведено до відома споживачів, що цей договір приєднання вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору.

На а. с. 9 - 43 наявні копії корінців нарядів щодо включення та відключення опалення в житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 на підставі відповідно початку та завершення опалювальних сезонів за 2018 - 2021 роки, копія акту прийняття теплового вузла обліку, копії актів про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи, копії відомостей споживача про добові параметри теплопостачання за адресою АДРЕСА_2 .

На а. с. 4 - 5 наявні розрахунки заборгованості споживача за адресою АДРЕСА_1 за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 травня 2021 року, кількість зареєстрованих осіб - 5.

11 жовтня 2018 року ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» уклали договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців (споживачі) щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору та коригувань платежів (а. с. 46). З укладенням цього договору кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладення цього договору та/або можуть бути нараховані та/або виникнути після дати укладення цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачем зобов`язань з оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за договорами та споживачами, які зазначені у додатку № 1 та у додатку № 2 до цього договору, в тому числі до ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , яка згідно додатків до договору мала заборгованість за послугу з централізованого опалення 12755,46 грн. (а. с. 6).

На а. с. 7 знаходиться Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 01 липня 2021 року, згідно якого за параметром пошуку АДРЕСА_1 відомості щодо реєстрацїі права власності відсутні.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги надано нові докази, а саме роздрукований скріншот з системи програмно-апаратного комплексу БІТЕК за адресою АДРЕСА_1 , копію листа БТІ.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки клопотання про прийняття нових доказів позивачем не заявлено, не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України позбавлений процесуальної можливості прийняти зазначені документи як належні та допустимі докази та надати їм відповідну оцінку.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла до 01 травня 2019 року) та ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановленні договором або законом (пункт 1 частина третя статті 20 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (пункти 1, 3 частина друга статті 21 Закону).

Аналогічний обов`язок споживача щодо здійснення оплати житлово-комунальних послуг передбачений п. 5 ч. 2 ст. 7 чинного Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року та чинних на час спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

На підтвердження заявленого розміру боргу та надання послуг в спірний період з 01 травня 2018 року по 31 травня 2018 року позивач надав розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 в розмірі 14176,37 грн., а також додаток № 1 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18, згідно якого до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 з оплати спожитих до 01 травня 2018 року з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води в розмірі 12755,46 грн. (а. с. 4 - 6).

Водночас, судом першої інстанції обґрунтовано зауважено, що за проживання в квартирі АДРЕСА_3 , кількість зареєстрованих 5 осіб, нарахована заборгованість по оплаті комунальних послуг, при цьому позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що за вказаною адресою проживає саме ОСОБА_1 і заборгованість по оплаті комунальних послуг за вказаною адресою виникла саме з вини відповідача по справі, також не надано доказів, коли та на підставі яких документів було відкрито особовий рахунок для оплати комунальних послуг на ім`я відповідача ОСОБА_1 , та хто є власником даної квартири.

Судом першої інстанції досліджено Інформаційну довідку № 263989920 від 01 липня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що відомості про право власності за адресою АДРЕСА_1 відсутні, і зроблено правомірний висновок, з яким погоджується апеляційний суд, що позивачем не доведено кола її власників/співвласників, що унеможливлює вирішення судом питання про стягнення заборгованості по оплаті послуг саме з ОСОБА_1 як власника вказаного майна.

Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані посилання позивача в апеляційній скарзі на положення ч. 3 ст. 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем процесуальних документів, направлених їй судом першої інстанції за адресою АДРЕСА_1 . Поштова кореспонденція, неодноразово направлена за цією адресою, повернута до суду з відмітками за закінченням терміну зберігання», а на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, яким направлена судова повістка на 25 квітня 2023 року, наявний підпис невстановленої особи без зазначення прізвища та ініціалів (а. с. 108).

Як вбачається із відповіді на запит щодо реєстрації місця проживання відповідача (а. с. 60 зворот) відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , дані станом на 19 лютого 2002 року.

Відтак, сама по собі реєстрація ОСОБА_1 за вказаною адресою не може бути беззаперечним доказом користування нею відповідним об`єктом нерухомого майна, отримання нею комунальних послуг, які надаються позивачем, та визначення її особою, яка має відповідати за даним позовом.

Апеляційний суд відхиляє також як безпідставні доводи апеляційної скарги, що висновки суду першої інстанції не враховують положення п. 1, 11 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в яких визначено обов`язок саме споживача надавати відомості про власника житла та укладати договори з надавачем послуг, оскільки при зверненні до суду позивач має надати докази на підтвердження зазначених ним обставин.

Враховуючи наведене, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про недоведеність та необґрунтованість позову та відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за житлово-комунальні послуги, доводи апеляційної скарги, що до позову було додано копії документів на підтвердження надання послуг та розміру заборгованості, в тому числі розрахунки заборгованості за надані послуги, витяги з додатків до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18, документи, які підтверджують надання послуг, витяг з договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18, підключення будинку до мереж централізованого опалення та постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем, з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку в спірний період відповідач до позивача не зверталася, тому слід вважати, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_2 в період виникнення заборгованості надавалися в повному обсязі і позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо сплати спожитих послуг.

Крім того, апеляційний суд враховує, що із змісту договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18 не можна дійти висновку про розмір заборгованості ОСОБА_1 за період до 01 травня 2018 року. Саме по собі зазначення в договорі про уступлення права вимоги розміру заборгованості особи, вимоги до якої відступаються, не може вважатися належним, допустимим, достовірним і достатнім доказом такої заборгованості в розумінні ст. 77 - 80 ЦПК України.

Таким чином, позивачем не було доведено наявності заборгованості за послугу з централізованого опалення за період до 01 травня 2018 року, яка надавалася за адресою АДРЕСА_1 , що є його процесуальним обов`язком.

Відтак, позивачем не надано доказів, а судом першої інстанції не встановлено обставин надання відповідачу послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за вказаний період.

Є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що позивачем підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води 28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» № 34, з огляду на те, що сам по собі факт публікації публічної пропозиції (оферти) КП «Київтеплоенерго» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, та факт надання позивачем житлово-комунальних послуг у будинку за адресою АДРЕСА_1 не свідчить про отримання таких послуг саме відповідачем ОСОБА_1 .

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що у позивача були відсутні документи, які підтверджують право власності або користування на квартиру, а інформація про зареєстрованих осіб в квартирі надходить позивачу в знеособленому вигляді з Реєстру територіальної громади м. Києва, і що суд першої інстанції проігнорував клопотання КП «Київтеплоенерго», не забезпечивши збір доказів, не витребувавши у КП КМР «Київське бюро технічної інвентаризації» відомості щодо права власності/користування об`єктами нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду.

Керуючись наведеними нормами процесуального права та перевіряючи обставини, на які посилався позивач, апеляційний суд враховує, що після відкриття провадження в справі представник позивача, незважаючи на відсутність в матеріалах справи відповідних доказів, будь-яких інших клопотань для реалізації прав КП «Київтеплоенерго» не заявляв і натомість подав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення (а. с. 103 - 104).

Крім того, в клопотанні про витребування з КП КМР «Київське бюро технічної інвентаризації» відомостей, що підтверджують право власності/користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 , позивачем всупереч ч. 2 ст. 84 ЦПК України не було зазначено вжиті ним заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу від КП КМР «Київське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 3).

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу, однак вказаною можливістю звернення до суду з заявою про забезпечення доказів, в тому числі, для отримання доказів щодо права власності і користування квартирою в АДРЕСА_1 перед зверненням до суду з даним позовом позивач на власний розсуд не скористався.

Також в апеляційній скарзі позивачем не було заявлено клопотання про витребування будь-яких доказів.

Посилання позивача на ч. 7 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, і що суд мав процесуальну можливість витребувати інформацію з БТІ про підтвердження зареєстрованого права власності або користування за вказаною адресою, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом, оскільки наявності таких передбачених ЦПК України випадків КП «Київтеплоенерго» не доведено.

Не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції всупереч ст. 12 ЦПК України відносно сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними своїх прав не постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, зажадавши від позивача докази, які би підтверджували користування відповідачем квартирою АДРЕСА_3 , з огляду на те, що необхідний обсяг доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, визначається самим позивачем на його розсуд, і ЦПК України не передбачає можливості залишення позовної заяви без руху з підстав недостатності наданих позивачем доказів.

Наведення позивачем в тексті апеляційної скарги змісту положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, ст. 322, 525, 526, 634 ЦК України, без зазначення, яким чином, на думку позивача, судом першої інстанції було неправильно застосовано або не застосовано вказані норми матеріального права, не становить передбачену законом підставу для скасування судового рішення і не спростовує правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 7, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської областівід 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.