РІШЕННЯ

Іменем України

18.10.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Лозинському Т.-Р.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання спадкового договору,-

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання спадкового договору. Позов обґрунтовує наступними обставинами. 24.06.2019 року ОСОБА_1 було укладено спадковий договір №3-1141 з ОСОБА_4 , який нотаріально посвідчено державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. Після укладення спадкового договору відповідачка різко змінила своє відношення, сказала що не буде надавати жодних послуг. З 21.11.2019 року відповідач більше не навідувалась до ОСОБА_1 . В зв`язку з цим, ОСОБА_1 тричі писала і надсилала відповідачці заяви та претензії від 15.01.2020, 18.02.2020 та 28.05.2020. Відповідачка зобов`язання по спадковому договору не виконує, а тому позивачка просить спадковий договір від 24.06.2019 року розірвати.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02.09.2020 року відкрито провадження у справі.

04.12.2020 року відповідачкою подано зустрічну позовну заяву, в якій вона просить розірвати спадковий договір від 24.06.2019 року так як подальше виконання нею розпоряджень відчужувача є неможливим. При укладенні договору, вона розраховувала на догляд за ОСОБА_1 та прийняття її у свою сім`ю, однак остання переслідувала виключно умисел на заволодіння значними коштами шляхом психологічного тиску, обману та погрозами самовбивства. Просить зустрічний позов задоволити в повному обсязі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2021 року матеріали цивільної справи №465/4131/20 передано на розгляд судді Ванівському Ю.М.

Ухвалою суду від 25.10.2021 року справу прийнято до провадження суддею Франківського районного суду м. Львова Ванівським Ю.М. та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23.11.2021 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , про розірвання спадкового договору на підставі ч.2 ст. 651 та ч.2 ст. 1308 ЦК України, до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору.

08.09.2022 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили такі задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог ОСОБА_1 та просив відмовити у задоволенні таких. Позовні вимоги за зустрічним позов підтримав в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, 24.09.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено спадковий договір, який зареєстровано в реєстрі за №3-1142. За цим договором Набувач ( ОСОБА_4 ) зобов`язується виконувати передбачені в ньому розпорядження Відчужувача ( ОСОБА_1 ) і в разі його смерті набуває право власності на належне відчужувачу майно квартиру АДРЕСА_1 . За життя Відчужувача на Набувача за цим договором покладається об`язок виконувати такі дії:

забезпечити щоденним триразовим калорійним харчуванням, забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; здійснення догляду та необхідної допомоги; надання побутових послуг, забезпечення належними лікувальними засобами на дому та на стаціонарному лікуванні в лікарні незалежно від їх вартості;

здійснення всіх необхідних ремонтних робіт;

додаткове грошове забезпечення за згодою сторін визначається в сумі еквівалентній 100 (ста доларам США) в місяць;

оплата комунальних послуг.

Згідно п. 11 договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством.

Пунктом 14 спадкового договору передбачено, що у разі невиконання Набувачем розпоряджень Відчужувача на його вимогу договір може бути розірваний у судовому порядку.

Згідно заяви, підпис на якій засвідчено П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою 24 червня 2019 року за реєстровим №3-1140, чоловік ОСОБА_5 дає свою згоду дружині ОСОБА_4 на укладення вищезазначеного договору.

18.11.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було підписано Договір про внесення змін до спадкового договору, посвідченого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою 24.06.2019 року за №3-1141. Згідно цього договору, сторони дійшли згоди змінити пункт 3 спадкового договору: «Квартира складається з двох житлових кімнат та кухні, житлова площа 40,2 кв. м., загальна площа 70,4 кв.м., площа підвалу 9,0 кв.м» та викладено його в наступній редакції «Квартира складається з двох житлових кімнат та кухні, житлова площа 49,2 кв. м., загальна площа 70,4 кв.м., площа підвалу 9,0 кв.м». Усі інші пункти вищевказаного спадкового договору залишилися без змін.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №2141 від 20.06.2019 виданої ЛКП «Цитадель центр», в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 1 особу ОСОБА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № НОМЕР_1 , квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 та про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено актовий запис №1435.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.09.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №5-1866, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_6 , а саме частки в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області від 09.08.2022 №919/01-16, ОСОБА_1 в період з січня 2010 по грудень 2020 року склала заповіт 26.12.2012 року за реєстровим №5-2370, який скасований заявою від 29.07.2013 за реєстровим №5-855; заповіт від 06.08.2013 року за реєстровим №5-917, який скасований заявою від 24.06.2019 за реєстровим №3-1143.

В матеріалах справи наявні претензії №2 від 15.11.2020 року, №3 від 28.05.2020 року по виконанню спадкового договору від 24.06.2019 року. В претензіях ОСОБА_1 повідомляла ОСОБА_4 про розірвання та припинення укладеного між ними спадкового договору від 24.06.2019 року в зв`язку з систематичним невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань по договору.

Крім цього в матеріалах справи наявна заява претензія ОСОБА_7 від 18.07.2019 року адресована ОСОБА_1 про те, що між нею та ОСОБА_1 у 2013 році була укладена угода про те, що остання по заповіту передає свою квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_7 зобов`язувалась утримувати та піклуватись про ОСОБА_1 . Враховуючи, що ОСОБА_1 одноособово розірвала угоду, ОСОБА_7 просила повернути кошти, які були нею потрачені на утримання позивачки, а також моральну шкоду на суму 370 000 грн.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за концепцією якого набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. Тому коло обов`язків набувача має визначатися вже виходячи не з одностороннього волевиявлення відчужувача, а зі спільної згоди сторін, враховуючи договірний характер правовідносин.

Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору.

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).

Для підтвердження наявних правових підстав для розірвання спадкового договору відчужувач повинен надати належні і допустимі докази невиконання набувачем умов спадкового договору.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 347/853/18 (провадження № 61-10970св19).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору.Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати.Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) вказано, що «частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України)».

У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13 зроблено висновок, що «оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другоїстатті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.09.2020 в справі № 209/3295/18 (провадження № 61-1089св20) вказано, що «згідно із частиною першою статті 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 і 3 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміст наведеної правової норми дозволяє дійти висновку, що договір може бути розірваний, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання.

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадковий договір є нерозривно пов`язаним із його сторонами. Цивільний кодекс України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору, тобто ініціювати розірвання спадкового договору в суді можуть лише відчужувач або набувач. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру.

Відтак позивач ОСОБА_1 скористалася своїм правом та звернулася до суду з позовом про розірвання спадкового договору, оскільки ОСОБА_4 зобов`язання за спірним спадковим договором належним чином не виконувала.

Доводи позивача про неналежне виконання ОСОБА_4 обов`язків покладених на неї спірним спадковим договором в судовому засіданні підтвердили свідки.

Так свідок ОСОБА_7 повідомила, що знайома з ОСОБА_1 з 2013 року. Вона доглядала позивачку з 2013 року по травень 2019 року. Між нею та позивачкою був заповіт, проте угоди про здійснення догляду не було. Пізніше заповіт було скасовано ОСОБА_1 в односторонньому порядку, після чого нею було підготовлено письмову заяву претензію про повернення коштів, однак позивачка сказала, що буде повертати кошти з пенсії. ОСОБА_1 не повідомляла, що уклала спадковий договір з ОСОБА_4 . Свідок ОСОБА_7 зазначила, що жодного разу не бачила ОСОБА_4 , з нею не знайома. Саме вона відвідувала позивачку поки та хворіла, допомагала, наскільки їй відомо ОСОБА_4 не забезпечувала ОСОБА_1 , належним доглядом.

Крім цього, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні вказала, що знайома з ОСОБА_1 близько десяти років, перебуває з нею в дружніх відносинах. ОСОБА_1 в свій час склала заповіт на її користь, поки не знайде людину, яка зможе на постійній основі доглядати за нею. Вказала, що в липні 2020 року позивачка була сама у себе у квартирі, хвора, без догляду, серед безладу, а відповідачку ОСОБА_4 ніколи не бачила.

При цьому суд зауважує, що доводи відповідачки (за первісним позовом) в зустрічній позовній заяві про передачу ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 2 300 доларів США, щомісячне надання позивачці 100 доларів США, сплата комунальних послуг вивіз сміття, догляд за могилою сина позивачки, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, так як не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин.

Натомість на обґрунтування позовних вимог позивачкою надано довідку від 30.11.2021 року №3444 про отримання допомоги в Галицькому відділі соціального захисту Управління соціального захисту, згідно якої ОСОБА_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 , користується житловою субсидією з 01.06.2015 року по теперішній час.

Частиною 2 статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

В свою чергу судом не береться до уваги наданий ОСОБА_1 перелік речей, подарунків, так як такий не відповідає вимогам ст. 95 ЦПК України.

Ще одним беззаперечним доказом, який свідчить про те, що відповідачка ОСОБА_4 була добре обізнана зі станом здоров`я ОСОБА_1 є світлини хворих ніг позивачки, які долучені до зустрічної позовної заяви.

Однак, як стверджується показанням свідків жодної допомоги ОСОБА_4 не надавала позивачці, не зважаючи на її вік та стан здоров`я.

Не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні посилання відповідачки (за первісним позовом) у зустрічній позовній заяві на ультимативні заяви позивачки, вимагання позивачкою від неї грошових коштів, шантаж.

Таким чином невиконання відповідачем умов спадкового договору щодо здійснення догляду та надання необхідної допомоги позивачці, за встановлених обставин є підставою для розірвання спадкового договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання спадкового договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є законними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, інші доводи сторін та їх представників не аналізуються та не спростовуються, оскільки на висновки суду про наявність підстав для розірвання спадкового договору не впливають.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 то суд звертає увагу на те, що остання не навела належних та допустимих доказів, які би давали підстави для розірвання спадкового договору на вимогу набувача у зв`язку з неможливістю виконання нею розпоряджень відчужувача.

Згідно зі т. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн. сплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви.

Керуючись ст.ст.12,13,81,259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 526,651,1302-1308 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання спадкового договору задоволити.

Розірвати спадковий договір від 24.06.2019 року, який укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який посвідчено державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Кіріловою Т.М. за реєстровим № №3-1141.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , про розірвання спадкового договору на підставі ч.2 ст. 651 та ч.2 ст. 1308 ЦК України відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25 жовтня 2023 року.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІПН НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Ванівський Ю.М.