Номер провадження: 22-ц/813/6148/23
Справа № 509/5310/22
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дришлюка А.І., Сегеди С.М.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

14 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовними вимогами до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_1 є матір`ю дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Від участі у вихованні та утриманні дітей вона самоухиляється, не турбується про здоров`я і розвиток дітей, має сумнівний дохід, а тому просить стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. на дитину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно, але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 грудня 2022 року до повноліття дітей. Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову ОСОБА_2 , посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1) ОСОБА_2 незаконно вивіз малолітніх дітей закордон та створював перешкоди для спілкування дітей з матір`ю ;

2) ОСОБА_1 подала позовні заяви про відібрання дітей, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 17, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 06 жовтня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис №1428, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23 вересня 2011 року.

У шлюбі у сторін народилися діти:

-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції від 02.09.2013 року;

-ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 19.09.2016 року;

-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого Київськи районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 05.07.2018 року.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.09.2021 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, справа №509/2132/21.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 разом з дітьми проживає за межами території України.

ОСОБА_1 проживає у місті та сільської місцевості, будучи працездатною особою, не має постійного доходу.

Відповідачка стверджує, що в судах першої інстанції є спори щодо проживання дітей та їх відібрання, подані заяви до компетентних установ щодо незаконного вивезення дітей за межі України, дані обставини свідчать про те, що з відповідачкою діти спільно не проживають, що свідчить про те, що на час розгляду справи відповідачка дітей не утримує.

Відповідно до ст.ст. 182, 184, 192 СК України та враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище позивача та відповідачки, та в зв`язку з тим, що відповідачка має сумнівний характер доходу (заробітної плати) та з урахуванням середньостатистичної заробітної плати по регіону в розмірі 12960 грн., суд першої інстанції правильно вважав можливим стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитей, щомісячно, починаючи з дня подання позову.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано матеріальний стан ОСОБА_1 на її утримані знаходиться ще одна неповнолітня дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та онкохвора матір ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка походить медичне обстеження, яке потребує значних витрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами ст. 182 СК України та роз`ясненнями, які містяться в п. 17 Постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 № 3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей.

Згідно з п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, відсутність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України).

Скаржником не було надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що на її утримані перебуває неповнолітня дочка та онкохвора матір.

Крім того сам факт перебування на утриманні інших осіб не звільняє від сплати аліментів на утримання дітей.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 незаконно вивіз малолітніх дітей до Румунії та створював перешкоди для спілкування дітей з матір`ю, то колегія суддів звертає увагу на наступне.

В матеріалах справи наявні копії паспортів для виїзду за кордон ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 10-21). З даних копій вбачається, що ОСОБА_2 разом з дітьми неодноразово повертався з дітьми на територію України, а у період з 11.08.2022 року по 24.08.2022 року та у період з 17.09.2022 по 22.09.2022 року, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_5 від 02.03.2016 року, паспортом громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_6 від 10.08.2017 року та паспортом громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_7 від 27.03.2018 року.

З вищевказаного вбачається, що ОСОБА_2 жодним чином не викрадав та не переховував дітей, а лише тимчасово без наміру змінити державу їх постійного проживання вивіз дітей за кордон, не забороняв дітям спілкуватися з біологічної матір`ю та неодноразово повертався на територію України.

Також, суд апеляційної інстанції додатково звертає увагу на те, що починаючи з моменту вивезення дітей за кордон, а саме з квітня 2022 року, ОСОБА_1 не вживала жодних заходів щодо повернення дітей на територію України, а лише в лютому 2023 року звернулась за допомогою до правоохоронних органів.

Сукупність фактів свідчить про те, що ОСОБА_1 до моменту подання позову ОСОБА_2 про стягнення аліментів не вживала дій правового характеру для повернення дітей до України..

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 подала позовні заяви про відібрання дітей, про визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в проваджені Овідіопольського районного суду Одеської області дійсно перебуває три справи за позовними заявами ОСОБА_1 : №509/667/23, №509/1594/23, №509/2692/23.

З Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо, що ОСОБА_1 звернулась із позовами до Овідіпольського районного суду Одеської області лише 13 лютого 2023 року (справа №509/667/23), 13 березня 2023 року (справа №509/1594/23) та 17 травня 2023 року (справа №509/2692/23).

Таким чином, ОСОБА_1 звернулась до суду після того як дізналась, що було відкрито провадження у справі №509/5310/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда