Справа № 128/2664/23
Провадження № 22-ц/801/1932/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 рокуСправа № 128/2664/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників судового розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року про повернення заяви, постановлену суддею Вінницького районного суду Вінницької області Карпінською Ю.Ф.,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою за участю заінтересованих осіб Орган опіки та піклування Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області та ОСОБА_2 про звільнення від повноважень опікуна та призначення опікуном іншу особу - ОСОБА_2 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 18.07.2023 заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали, в зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст. 175 та 177 ЦПК України.

10.08.2023 ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області заяву визнано неподаною та повернуто на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Повертаючи заяву, суд виходив із того, що в встановлений п`ятиденний строк вимоги ухвали заявником не виконані.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, просила скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказані судом вимоги в ухвалі в даному випадку, не могли бути підставою як для залишення заяви без руху, так і для її повернення. Також судом були порушені норми процесуального права, визначені ст.300 ЦПК України, яка є імперативною , а також ч.3 ст. 53 ЦПК України в частині того, що суд за власної ініціативи зможе залучати до участі в справі третіх осіб, що обумовлюється ч.3 ст. 294 ЦПК України.

В свою чергу ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду скасувати.

Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Повертаючи заяву, суд вказав, що ОСОБА_1 у визначений судом строк недоліки не усунуті, а тому заяву на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України визнано неподаною.

Однак апеляційна інстанція не може погодитися з таким висновком суду.

Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про звільнення її від повноважень опікуна та призначення опікуна рідного брата ОСОБА_2 .

Залишаючи без руху заяву ОСОБА_1 , суд свій висновок мотивував тим, що з вимогою про призначення недієздатному опікуна ОСОБА_2 звернулася ОСОБА_1 , що суперечить вимогам законодавства. Також у заяві не зазначено заінтересованою особою особи, щодо якої розглядається питання про призначення їй опікуна, а саме: ОСОБА_3 . Також суд вказав, що заявником не надано доказів, які б свідчили, що у ОСОБА_3 наявний хронічний, стійкий психічний розлад та доказів про продовження строку дії рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 28.10.2015 про визнання ОСОБА_3 недієздатним. Водночас, в матеріалах до заяви окремого провадження відсутня заява заінтересованої особи ОСОБА_2 про його бажання бути опікуном.

Зазначені недоліки заяви, на думку суду першої інстанції, унеможливлюють вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України визнано неподаною та повернуто заявнику.

За змістом статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У ч. 1 ст. 294 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Залишаючи заяву без руху, суд першої інстанції фактично вдався до оцінки доказів, які були подані заявницею до матеріалів її заяви. Такі дії свідчать про грубе порушення судом норм процесуального права на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Згідно роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Аналіз наданих сторонами доказів здійснюється судом за результатами розгляду справи по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі або залишення позову (заяви) без руху.

Крім того, як визначено ч. 2 ст. 294 ЦПК України, з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Так в матеріалах справи міститься клопотання заявниці про витребування відповідних доказів.Як вбачається із матеріалів справи заявником одночасно із заявою подано клопотання про витребування із органу опіки та піклування подання щодо звільнення від повноважень опікуна ОСОБА_1 та подання про призначення опікуном ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, висновок суду першої інстанції про залишення заяви ОСОБА_1 без руху та подальше її повернення у зв`язку з ненаданням доказів містить судження, що стосуються суті заявлених вимог, і не є недоліками у розумінні статей 175, 177 ЦПК України.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що невиконання ОСОБА_1 інших вимог ухвали про залишення заяви без руху, зокрема ненадання заяви заінтересованої особи ОСОБА_2 про його бажання бути опікуном, може бути підставою для відмови у задоволенні заяви при розгляді її по суті, а не підставою як для залишення заяви без руху, так і для її повернення.

Суд першої інстанції, повертаючи заяву, також безпідставно посилався на те, що в заяві не зазначено заінтересованою особою особи, щодо якої розглядається питання про призначення їй опікуна, а саме: ОСОБА_3 .

У ч. 4 ст. 294 ЦПК України зазначено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Питання про склад учасників (заінтересованих осіб) може бути вирішено судом після відкриття провадження.

Суд першої інстанції за власною ініціативою може залучити до участі в справі заінтересовану особу.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для повернення заяви були відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення вказаної заяви.

Подана ОСОБА_1 заява за своїм змістом відповідає вимогам ч. 3 ст. 297 ЦПК України. У ній на власний розсуд заявником викладено обставини, якими вона обґрунтувала підстави для звільнення її від повноважень опікуна та призначення опікуна, в свою чергу послалася на певні докази, які приєднала до заяви.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до ст. ст. 81, 264 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повертаючи заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим заявником в обґрунтування вимог, що є неприпустимим.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (статті 12, 13 ЦПК України).

З огляду на принцип диспозитивності у цивільному процесі особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально.

Вказане вище вказує, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційний суд вважає, що повернення заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 10 серпня 2023 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 жовтня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало