Справа № 703/3692/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її свекруха ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть.

На початку липня 2023 року їй зателефонував онук ОСОБА_2 , і повідомив, що він не може оформити спадщину після смерті бабусі - ОСОБА_3 тому, що за життя спадкодавець склала заповіт, яким земельний пай заповіла позивачці як її невістці.

Позивач вказує, що оскільки про укладення свекрухою заповіту на ім`я вона не знала і взагалі не чула, а відповідно ані копії, ані оригінала вказаного документа у неї не було, тому 11 липня 2023 року вона звернулась до державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори Зайцевої O.A. (до нотаріуса у якого заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , про що мені повідомив ОСОБА_2 ) з прохання підтвердити чи спростувати інформацію про те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3

Державний нотаріус Смілянської ДНК Зайцева O.A. підготовила та видала їй витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №73144020 від 11.07.2023, із змісту якого вбачається, що дійсно ОСОБА_3 20 грудня 2000 року було складено заповіт, зареєстрований у реєстрі під №41, що був посвідчений Ступичненською сільською радою Катеринопільського району Черкаської області. Проте із означеного витягу не вбачається, хто конкретно є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 і нотаріус їй також про це не повідомила, зіславшись, що у матеріалах спадкової справи такий документ відсутній.

У зв`язку із цим позивач 12 липня 2023 року направила на адресу сільського голови с. Мокра Калигірка Звенигородського району Черкаської області, за місцем зберігання оригінала заповіту ОСОБА_3 у зв язку із децентралізацією, заяву про видачу мені дубліката заповіту, складеного ОСОБА_3 .

Наприкінці липня 2023 року секретарем виконавчого комітету Мокрокалигірської сільської ради Звенигородського району Черкаської області було видано дублікат заповіту № 41 від 12.12.2000, що був складений ОСОБА_3 згідно якого спадкоємцем на земельну частку (пай), що належить заповідачеві на підставі сертифікату серії 4P №0154771 від 23.01.1997, визначено мене позивачку - її невістку.

Позивач вказує, що після отримання дублікату заповіту, а саме 31.07.2023, у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема, на нерухоме майно, яке зазначено у заповіті. Ця обставина підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.07.2023 № 340992089.

Однак, у встановлений законом строк позивач заяви про прийняття спадщини після смерті свекрухи ОСОБА_3 до нотаріальної контори не подала, оскільки: по-перше, не є спадкоємцем жодної із черг спадкування (спадкодавець є моєю свекрухою, а про існування заповіту мені ані на день її смерті, ані на протязі 6-ти місяців після смерті, відомо не було; по-друге: про складення свекрухою заповіту на моє ім`я мені стало відомо лише на початку липня 2023 року за обставин, що викладені вище, а дублікат його вона отримала у сільській раді лише наприкінці липня цього року.

В зв`язку з чим позивач звернулась із вказаним позовом до суду та просила його задовольнити.

Ухвалою судді від 24 серпня 2023 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

Правом на подачу відзиву відповідач не скористався.

В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, однак від її представника адвоката Петренка О.В. надійшла заява, в якій простинній просив провести розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав та просив їх повністю задовольнити, у разі визнання позову просив ухвалити рішення в підготовчому засіданні.

Відповідач в підготовче судове засідання також не з`явився, однак 10 жовтня 2023 року від нього до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, в заяві вказав, що з матеріалами позовної заяви ознайомився та повідомляє суд, що він визнає позовні вимоги.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення по справі.

За ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились то фіксація судового засідання не здійснювалась.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та враховуючи визнання позову відповідачем, ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

А у відповідності з ч.1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно Смілянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 18.07.2023 (а.с. 6).

Факт того, що ОСОБА_3 є свекрухою позивача - матір`ю покійного чоловіка позивача - ОСОБА_4 ) підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу позивачкою з ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 від 04.11.1984, у графі якого «Після укладення шлюбу присвоєні прізвища», зокрема, «дружині» - « ОСОБА_5 »; копією свідоцтво про народження сина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , серії НОМЕР_3 від 22.03.1963, у графі «Мати» якого зазначено « ОСОБА_3 » (а.с.7,8).

У той же час розбіжності у правописі по батькові мого покійного чоловіка та сина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , що містяться у свідоцтві про його народження та у свідоцтві про укладення нами шлюбу, зокрема, відповідно « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_7 », не свідчать про те, що це є різні люди, а обумовлено типовою девіацією в практиці документування в умовах українсько-російської міжмовної взаємодії. Тому записи по батькові « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_6 » є ідентичними, що підтверджується експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України за №056/1108-а від 31.07.2023, копію якого додано в матеріали справи (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , видного Смілянським В РАГС Черкаської області 28 грудня 1994 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).

Під час розгляду справи судом встановлено, що на початку липня 2023 року позивач дізналась зі слів онука ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , що останній не може оформити спадщину після смерті бабусі ОСОБА_3 тому, що за життя спадкодавець склала заповіт, яким земельний пай заповіла позивачці як своїй невістці.

Оскільки про укладення свекрухою заповіту на позивач не знала, а відповідно ані копії, ані оригінала вказаного документа у мене не було, тому 11 липня 2023 року я звернулась до державного нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори Зайцевої O.A. з проханням підтвердити чи спростувати інформацію про те, що я є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3

Державний нотаріус Смілянської ДНК Зайцева O.A. підготовила та видала мені витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №73144020 від 11.07.2023, із змісту якого вбачається, що дійсно ОСОБА_3 20 грудня 2000 року було складено заповіт, зареєстрований у реєстрі під №41, що був посвідчений Ступичненською сільською радою Катеринопільського району Черкаської області, однак із означеного витягу не вбачається, хто конкретно є спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 (а.с.11).

У зв`язку із цим позивач 12 липня 2023 року направила на адресу сільського голови с. Мокра Калигірка Звенигородського району Черкаської області заяву про видачу дубліката заповіту, складеного ОСОБА_3 (а.с.12).

Секретарем виконавчого комітету Мокрокалигірської сільської ради Звенигородського району Черкаської області було видано дублікат заповіту №41 від 12.12.2000, що був складений ОСОБА_3 згідно якого спадкоємцем на земельну частку (пай), що належить заповідачеві на підставі сертифікату серії 4P №0154771 від 23.01.1997, визначено мене як її невістку, копію якого надано в матеріали справи (а.с.14).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Однак, у встановлений законом строк позивач заяви про прийняття спадщини після смерті свекрухи ОСОБА_3 до нотаріальної контори не подала, оскільки: не є спадкоємцем жодної із черг спадкування, а про існування заповіту позивачка ані на день її смерті, ані на протязі 6-ти місяців після смерті, відомо не було; про складення свекрухою заповіту на її ім`я позивачці стало відомо лише на початку липня 2023 року за обставин, що викладені вище, та дублікат його вона отримала у сільській раді лише наприкінці липня цього року.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З аналізу диспозиції означеної норми матеріального права слід дійти висновку, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові від 28 березня 2022 року в справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Необхідність вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеними в постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності особи із існуванням заповіту вказано також у постановах Верховного Суду: від 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 591/1271/18 (провадження № 61- 195св21), від 26 липня 2021 року в справі 405/7058/19 (провадження №61-18000св20), від 21 жовтня 2021 року в справі 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21), від 08 червня 2023 року в справі № 585/2163/22

(провадження № 61-5672св23) та від 14 червня 2023 року в справі № 292/564/22 (провадження № 61-4394св23).

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, пр. виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, саме необізнаність позивача про наявність заповіту перешкодила їй з об`єктивних на те причин подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свекрухи ОСОБА_3 .

Крім того, враховуючи, що позивачем пропущений строк є незначним, зважаючи на те, що позивач дізналась лише в липні 2023 року про існування заповіту та до суду звернулась вже в серпні 2023 року із даним позовом, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає, що причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, на які посилається позивач, як на поважні, заслуговують на увагу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 81, 128, 200, 223, 259,263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк у два місяці, з дня набрання судовим рішенням законної сили, для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24 жовтня 2023 року.

Головуючий: Ю. В. Крива