Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2023 Справа №607/14971/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Медвідь О. А.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що на виконанні у головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Туаєвої К.Б. перебуває виконавчий лист № 607/17744/21 від 03.04.2023 про стягнення із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 (однієї третини) всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відповідач є повністю працездатним, працевлаштованим, заборгованість по аліментах, яка станом на 31.07.2023 становить 85 154, 57 грн., не оплачує.

Таким чином сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2021 по 31.07.2023 становить 75 770,81 грн.

У зв`язку з недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 75 770,81 грн.

Представник відповідача подала відзив на позов, в якому зазначила, що відповідач по даній справі скористався своїм правом на оскарження рішення суду від 15.03.2023 Тернопільського міськрайонного суду по справі № 607/17744/21, шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Згідно постанови Тернопільського апеляційного суду від 06.07.2023 рішення Тернопільського міськрайонного суду по справі № 607/17744/21 від 15.03.2023 залишено без змін та набрало законної сили 06.07.2023. Відповідач постанову Тернопільського апеляційного суду отримав 20.07.2023.

Після отримання даної постанови суду, відповідач по справі повністю оплатив заборгованість по виконавчому провадженні № НОМЕР_3, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів виданої Тернопільським відділом ДВС у Тернопільському районі.

Також, звертає увагу суду на те, що виконавче провадження № НОМЕР_3 відкрите з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», а позивач увів в оману Тернопільський відділ ДВС у Тернопільській області в своїй заяві по примусову виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15.03.2023 у справі № 607/17744/21.

Як наслідок, 18.04.2023 державним виконавцем Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було відкрите виконавче провадження № НОМЕР_4 за заявою про примусове виконання. При цьому, у матеріалах справи немає підтвердження того, що державним виконавцем доведено до відома боржника про початок виконання рішення суду, як того вимагає Закон, а державний виконавець, внаслідок цього не має права вчиняти будь-яких виконавчих дій.

Отже, посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від сплати аліментів за рішенням суду та виконавчого провадження № НОМЕР_3 є хибними.

Крім цього, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів чітко прослідковується, що відповідач до грудня 2021 року сплачував аліменти у розмірі 5 000,00 грн, хоча позивач у справі № 607/17744/21 вказував, що ОСОБА_3 ухиляється від свого обов`язку з утримання дітей. Однак, відповідач висловив свою позицію, що буде сплачувати аліменти за рішенням суду і в тому розмірі, який суд вирішить.

Відтак, жодної вини чи умислу у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за спірний період, немає, а отже і підстав для стягнення з нього неустойки (пені) теж немає, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення, відтак просить відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача подала відповідь на відзив, в якій вказує, що стороною відповідача у відзиві на позов, в порушення вимог ЦПК України, зокрема ст. 178, не зазначено: заперечення (за наявності) щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Не зважаючи на не виконання відповідачем вимог ст. 178 ЦПК України, сторона позивача подає відповідь на відзив, у відповідності до ч. 1 ст. 179 ЦПК України.

Крім цього, стороною відповідача подано лише копію розрахунку заборгованості зі сплати аліментів виданої Тернопільським відділом ДВС у Тернопільському районі по ВП № НОМЕР_4. Жодних, інших, письмових доказів, відзив на містить.

Отже, сторона відповідача не виконала основне правило та не скористалася правом на подання суду доказів разом з поданням відзиву, як це вимагає ст. 83 ЦПК України.

Сторона відповідача, знову ж таки без належних на те доказів, вважає, що виконавче провадження № НОМЕР_3 відкрите з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», та стверджує, що позивач увів в оману Тернопільський відділ ДВС у Тернопільській області в своїй заяві по примусову виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15.03.2023 у справі № 607/17744/21.

Звертає увагу, що сторона відповідача не скористалася своїм правом на звернення до суду із скаргою, якщо вважала, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, як це визначено ст. 447 ЦПК України.

Відповідач вказує, що в його діях відсутні винні умисні дії щодо ухилення від сплати аліментів та заборгованість утворилась з незалежних від нього причин.

Однак, відповідачем не надано доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Окрім цього, позивач не повинен доводити вини відповідача у наявності заборгованості по аліментах, оскільки вина відповідача презюмується і обов`язок доведення відсутності такої вини покладено саме на нього.

При визначенні розміру аліментів судом першої інстанції було враховано обов`язок утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, який є безумовним, а також наступні фактори: стан здоров`я відповідача задовільний; відповідач є працездатною особою та є працевлаштованим; у відповідача відсутні інші діти, непрацездатна дружина, батьки, дочка чи син; виключні обставини, які б підтверджували те, що відповідач спроможний надавати допомогу дітям лише на мінімальному рівні - відсутні; відповідач зобов`язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а стан здоров`я та матеріальні потреби дітей зумовлюють стягнення аліментів з відповідача на їх утримання; відповідач підтвердив, що проживає та отримує дохід в країні Словенія.

Окрім цього, у справі, про стягнення аліментів, відповідач брав участь через свого представника - адвоката Матвійчук В.В., а тому йому було достовірно про те, що в провадженні суду перебуває справа про стягнення з нього аліментів та про ухвалене рішення по справі.

Також, наголосила, що обов`язок батька утримувати дітей не виникає з моменту ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, а від часу їх народження.

Крім цього, сторона відповідача звертає увагу суду і на те, що відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів чітко прослідковується, що відповідач до грудня 2021 року сплачував аліменти у розмірі 5000,00 грн, хоча позивач у справі № 607/17744/21 вказував, що ОСОБА_3 ухиляється від свого обов`язку з утримання дітей. Відповідач висловив свою позицію, що буде сплачувати аліменти за рішенням суду і в тому розмірі, який суд вирішить.

Таким чином, сторона відповідача підтверджує те, що, з грудня 2021 року відповідач свідомо ухиляється від матеріального забезпечення дітей. І впродовж двадцяти місяців не бере участі в їх утриманні.

Відтак, просить позов задовольнити повністю.

Представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що в своїй позовній заяві позивач просить стягнути неустойку (пені) за прострочку сплати аліментів згідно саме виконавчого провадження №7158150, однак сторона позивача не довела факту щодо умисно не виконання рішення суду чи виконавчого провадження, а тому, просить відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак представник позивача попередньо подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, а також, стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні з мотивів та підстав, наведених у відзиві на позов та в запереченні на відповідь на відзив.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Суд, встановив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2023 року, справа №607/17744/21, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, задоволено, та стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 (однієї третини) всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягало негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

03.04.2023 був виданий виконавчий лист №607/17744/21, який перебуває на виконанні у головного державного виконавця Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 06.07.2023, справа 607/17744/21, апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2023 року залишено без змін.

Згідно із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, боржник: ОСОБА_3 , згідно виконавчого листа № 607/17744/21 від 03.04.2023, станом на 21.08.2023, відповідач за період з жовтня 2021 року по липень 2023 року, немає заборгованості по сплаті аліментів. При цьому, ОСОБА_3 , сплатив аліменти: за жовтень 2021 року - 5000,00 грн, за листопад 2021 року - 5000,00 грн, за липень 2023 року - 85 155,24 грн.

08.09.2023 за № 17703 головний державний виконавець Тернопільського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Туаєва К.Б. повідомила про те, що 18.08.2023 на депозитний рахунок Відділу надійшли кошти від ОСОБА_3 у розмірі 84 922,86 грн. Додатково повідомила, що ОСОБА_3 23.05.2023 вручено постанову про відкриття виконавчого провадження. 07.09.2023 державним виконавцем перераховано кошти на рахунок стягувача. Згідно квитанцій від 08.09.2023 боржником сплачено заборгованість за серпень у розмірі 4 577,38 грн, після надходження коштів на депозитний рахунок Відділу їх буде перераховано стягувачу. Станом на 08.09.2023 заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача неустойку за несвоєчасну сплату аліментів, у зв`язку із виникненням заборгованості з вини відповідача щодо сплати аліментів.

Суд не погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (далі - СК України). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частини сьома-восьма статті 7 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Так, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182, частина перша статті 200 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а, отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць, також, буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць помножена на кількість днів заборгованості помножена на 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом зазначається, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2023 року, справа №607/17744/21, набрало законної сили, після прийняття постанови Тернопільського апеляційного суду від 06.07.2023. Однак, підлягало негайному виконанню в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць.

Отже, рішення суду від 15 березня 2023 року, підлягало негайному виконанняв частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць, а після прийняття постанови Тернопільського апеляційного суду від 06.07.2023, підлягало повністю виконанню.

Судом з`ясовано, що ОСОБА_3 сплатив аліменти: за жовтень 2021 року - 5000,00 грн, за листопад 2021 року - 5000,00 грн, тобто виконав рішення суду, яке підлягало негайному виконанню в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць.

Також, після прийняття постанови Тернопільського апеляційного суду від 06.07.2023, ОСОБА_3 , 18.08.2023 перерахував кошти на депозитний рахунок виконавчої служби у розмірі 84 922,86 грн., при цьому в розрахунку заборгованості від 21.08.2023, вказано, що ним сплачено за липень 2023 року - 85 155,24 грн і в нього існує передплата на 0,67 грн. Крім цього, ОСОБА_3 , 08.09.2023 сплачено заборгованість за серпень у розмірі 4 577,38 грн і станом на 08.09.2023, відсутня заборгованість.

Тобто, згідно розрахунку заборгованості від 21.08.2023, у ОСОБА_3 , відсутня заборгованість зі сплати аліментів за липень 2023 року.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів має бути належним чином оформлена, підписана посадовою особою, скріплена печаткою та дійсна протягом одного місяця з дня її видачі ( ч. 13 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження").

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Щодо врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди, Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі N 711/679/21 (провадження N 61-18434св21) зазначив, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. В СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням, тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та вчасно подати докази до суду.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі N 661/905/19 (провадження N 61-16670сво19) викладено висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Верховний Суд, враховуючи принцип розумності, вважає, що оскільки пеня - змінна величина, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі якщо позивач з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За нормами ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач після прийняття постанови Тернопільського апеляційного суду від 06.07.2023, здійснив погашення аліментів, і в нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів за липень та серпень 2023 року, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів, які підтверджують існування заборгованості по сплаті аліментів у відповідача, та наявність у нього обов`язку по сплаті аліментів до липня 2023 року, а тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 8, 196 Сімейного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 04 жовтня 2023 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко