Справа № 336/4557/23
Пр. № 2/336/2259/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики.

В заяві зазначив, що 28.01.2022 сторони уклади уклали договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у позику 165 056 грн. 32 коп., що еквівалентно 5504 доларів США та зобов`язався повернути кошти щомісячними рівними платежами (ануїтетними) протягом всього строку дії договору, тобто до 28.01.2024 року. Сторони уклали зазначений правочини в простій письмовій формі.

Крім того, на підтвердження факту отримання коштів між сторонами було складено боргову розписку від 28.01.2022 року та укладено договір застави, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Саломатовою М.В.

До теперішнього часу відповідач зобов`язання за договором виконав частково, сплативши позивачу суму еквівалентну 1334 долари США.

На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача на його користь суму боргу у розмірі 156 458 грн. 40 коп., що еквівалентно 4170 доларів США.

Окрім того, просить покласти на відповідача видатки по сплаті судового збору, понесені ним при зверненні до суду та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою судді від 19.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін.

Заходи забезпечення позову, доказів судом не вживались.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без його участі.

Відповідача також до суду не з`явився, надавши заяву про визнання позову.

З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з таких міркувань.

Поняття зобов`язання внормовано статтею 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У відповідності до ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникає, зокрема, з договору, яким в силу ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір набирає чинності з моменту його укладення (ст. 631 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, як слідує зі змісту ст. 638 ЦК України.

Судом встановлено, що 28.01.2022 сторони уклади уклали договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у позику 165 056 грн. 32 коп., що еквівалентно 5504 доларів США та зобов`язався повернути кошти щомісячними рівними платежами (ануїтетними) протягом всього строку дії договору, тобто до 28.01.2024 року (а.с. 12-15).

Сторони уклали зазначений правочини в простій письмовій формі.

Крім того, на підтвердження факту отримання коштів між сторонами було складено боргову розписку від 28.01.2022 року (а.с.21) та укладено договір застави, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Саломатовою М.В., зареєстрований в реєстрі за №159 (а.с. 16-20).

До теперішнього часу відповідач зобов`язання за договором виконав частково, сплативши позивачу суму еквівалентну 1334 долари США. Остаточна сума, яка підлягає стягненню становить 156 458 грн. 40 коп., що еквівалентно 4170 доларів США.

Наявність боргових документів та часткове погашення заборгованості у кредитора свідчить про невиконання зобов`язання, що об`єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і закону.

Зобов`язання, що витікають з договору позики, внормовані статтею 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Форма договору позики встановлена статтею 1047 ЦК України, за якою договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення усного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Як випливає із ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Порядок та строки повернення отриманих в позику грошових коштів, як випливає з наведеної статті 1049 ЦК України, встановлюються договором.

Як встановлено судом, вимога позивача про повернення грошових коштів залишилась частково невиконаною до розгляду судом цієї справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 ЦК України.

Застосоване позивачем знаряддя захисту відповідає визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів, таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд може констатувати наявність законних підстав для прийняття визнання позову.

Наслідком прийняття визнання позову є його задоволення в силу наведеної статті 206 ЦПК України, тому, роз`яснивши учасникам справи наслідки прийняття судом визнання позову, суд знаходить всі підстави для задоволення позову.

Вирішуючи клопотання про покладення на відповідача видатків зі сплати професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.

Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК).

Недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України може зумовити зменшення судом розміру витрат на правничу допомогу за клопотанням іншої сторони (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Разом з тим позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують обсяг та вартість отриманої ним професійної правничої допомоги, у зв`язку з чим судом не вирішуються питання про покладення на відповідача цих витрат.

Що стосується судового збору, суд враховує, що відповідно до ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, розподіл судових витрат.

Особливості розподілу судових витрат при визнанні відповідачем позову встановлені статтею 142 ЦПК України, у відповідності до якої у разі визнання відповідачем позову суд у відповідному рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи подання представником відповідача заяви про визнання позову до судового розгляду, суд вважає за необхідне присудити позивачеві 50 відсотків сплаченого ним судового збору в розмірі 782 грн. 29 коп. з державного бюджету.

Судовий збір, оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на його користь.

Керуючись ст.ст. 524, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на виконання зобов`язань за договором позики суму у розмірі 156 458 грн. 40 коп., що еквівалентно за офіційним курсом 4170 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати понесені зі сплати судового збору у розмірі 50 % від загальної суми у розмірі 782 грн. 29 коп.

Повернути ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 782 грн. 29 коп. за платіжною інструкцією № 0.0..1 від 09/05/2023, що становить 50 відсотків від загальної суми сплаченого за цією інструкцією судового збору у розмірі 1564 грн. 58 коп.

Після набрання рішенням законної сили направити копію рішення до Шевченківського районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Щаслива