Єдиний унікальний номер 725/1097/23
Номер провадження 2/725/868/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікрокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 18.02.2022 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №104309 відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 15000 грн. строком до 06.05.2022 року зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 279,709 % річних у розрахунку 0,766% на добу. На виконання умов договору у період з 21.02.2022 року по 05.04.2022 року відповідач сплатила позивачу кошти з користування кредитом в сумі 2663,40 грн. та в подальшому своїх зобов`язань належним чином не виконувала.

Станом на 05.02.2023 року відповідач своїх зобов`язань за договором не виконала, та за нею рахується заборгованість в сумі 21187,68 грн., яка складається з наступного: 15000 грн. тіло кредиту, 8851,08 грн. проценти за користування кредитом за період з 18.02.2022 року по 06.05.2022 року, 2663,40 грн.

На підставі вище викладеного, посилаючись на умови договору, просив стягнути з відповідачки на його користь вказану вище заборгованість та судовий збір.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25.04.2023 року вказаний позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікрокредит» () заборгованість за кредитним договором в сумі 21187,68 грн. (двадцять одна тис. сто вісімдесят сім грн. 68 коп.), а також судовий збір в розмірі 2684 грн. (дві тис. шістсот вісімдесят чотири грн.).

Натомість, ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 07.09.2023 року зазначене заочне рішення було скасовано та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься його клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Також із заявою про розгляд справи без її участі до суду звернулась відповідач, яка у встановлені строки не направила до суду відзиву, натомість свої доводи та заперечення проти вимог позивача виклала у заяві про перегляд заочного рішення.

Зокрема, вказувала на те, що при розрахунку заборгованості по відсотках за користування кредитом позивачем не було враховано вимоги ст. 617 ЦК України та наявність форсмажорних обставин за відповідний період, зокрема встановленого карантину на території України, а також оголошеного воєнного стану. Також, ставила під сумнів долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості, оскільки позивачем не було долучено первинних бухгалтерських документів на підтвердження часткового погашення кредиту, що може вказувати на недостовірність даних відображених у розрахунку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, судом встановлено, що відповідач звернулась до позивача із заявою про отримання кредиту та 18.02.2023 року між ними було укладено договір №104309 відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 15000 грн. строком до 06.05.2022 року зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 279,709 % річних у розрахунку 0,766% на добу (а/с 4-16).

Факт виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем та надання останній обумовленої суми кредиту підтверджується копією платіжного доручення №92311215 від 18.02.2023 року (а/с 19).

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини.

Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору розмір платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, становить 2168 грн. 28 коп., а загальна сума всіх платежів ОСОБА_1 з урахуванням процентів за користування кредитом становить 21 187 грн. 68 коп.. Сплата суми кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіку платежів, а саме один раз на тиждень до «06» травня 2022 року.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У відповідності до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконала та станом на 05.02.2023 року за нею рахується заборгованість в сумі 21187,68 грн., яка складається з наступного: 15000 грн. тіло кредиту, 8851,08 грн. проценти за користування кредитом за період з 18.02.2022 року по 06.05.2022 року, та від вказаної суми віднято 2663,40 грн. як сума, яка була сплачена в рахунок погашення кредиту та процентів за користування кредитом (а/с 20).

З урахуванням доводів відповідача у тексті заяви про перегляд заочного рішення, яка поставила під сумнів наведений розрахунок заборгованості, слід зазначити наступне.

Верховний Суд у постанові від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15 зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Такі правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18, від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18.

Обґрунтовуючи право вимоги за кредитним договором, позивач надав суду копію кредитного договору, копію платіжного доручення №92311215 від 18.02.2023 року на підтвердження факту надання кредиту, а також розрахунок заборгованості за кредитом.

Разом з тим, відповідачем належними доказами не спростовано існування заявленої позивачем заборгованості, не надано доказів на спростування наданого позивачем розрахунку, або доказів повернення кредитних коштів та належного виконання зобов`язання у визначені договором строки.

Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами, підтверджують розмір заборгованості відповідачки, яка заявлена до стягнення та за наслідками розгляду справи судом не здобуто доказів протилежного.

Щодо посилань відповідача у тексі заяви про перегляд заочного рішення щодо обставин непереборної сили, які були наявними впродовж строку повернення кредиту, зокрема карантину та воєнного стану, слід зазначити наступне.

Так, Законом України від 17 березня 2020 року № 533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширен-ню коронавірусної хвороби ( COVID-19 )», розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнений пунктом шостим, що передбачає у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит ( у тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів ) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку ( штраф, пеню ) та інші платежі, сплата яких перед-бачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором.

Однак Законом України від 13 травня 2020року №591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби ( COVID-19 )», який набрав чинності 29 травня 2020 року, у пункті шостому розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у першому реченні слова та цифри «по 30 квітня 2020 року» замінені словами та цифрами «по останній календарний день місяця ( включно ), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби ( COVID-19 )».

Крім того, згідно з пунктом п`ятнадцятим розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Вказані положення набрали чинності 04 липня 2020 року.

Отже, з системного аналізу вище наведеного вбачається, що в період дії карантину позичальник не звільняється від обов`язку платити вчасно і в повному обсязі за кредитом (тіло боргу та проценти), а лише звільняється позичальника від штрафних санкцій за порушення цих обов`язків.

Крім того, з урахуванням положень Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, позичальники також не звільняються від обов`язку сплачувати щомісячні платежі за споживчими кредитами в період дії на території України воєнного стану.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягнення понесенні останнім судові витрати, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 536, 549, 550, 625, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мікрокредит» () заборгованість за кредитним договором в сумі 21187,68 грн. (двадцять одна тис. сто вісімдесят сім грн. 68 коп.), а також судовий збір в розмірі 2684 грн. (дві тис. шістсот вісімдесят чотири грн.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його вручення до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці відповідно до вимог п. 15.5 Розділу ХІІІ ЦПК України.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна