_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2212/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Гниличенко М.В.

при секретарі Тіщенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Одеси у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд -

ВСТАНОВИВ:

12.04.2023 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 08.08.1975 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі, актовий запис № 1076, посилаючись на те, що подружні стосунки не складаються, не має спільних інтересів, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку із чим, позивач змушена звернутися до суду із позовом. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Спору щодо поділу спільного майна на теперішній час не існує.

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2023 року вищевказану справу було розподілено судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 26.04.2023 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, з повідомленням /викликом/ сторін за наявними у справі матеріалами.

Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву, яким просив надати строк на примирення.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Алієв А.Т.Огли до судового засідання з`явились, підтримали позовні вимоги та просили шлюб розірвати, стягнення витрат на правничу допомогу просили не розглядати.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання з`явився, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 08.08.1975 року уклали шлюб, який зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі, актовий запис № 1076, що вбачається із копії свідоцтва про шлюб, яке видано повторно 28.03.2023 року, серія НОМЕР_1 . /а.с.9/.

Судом встановлено, що від шлюбу у сторін дітей не має.

31.05.2023 року відповідачем ОСОБА_2 у судовому засіданні були надані пояснення про те, що він заперечує проти розірвання шлюбу та було заявлено клопотання надати строк для примирення.

Згідно з нормами ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно ч.7 ст. 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Враховуючи намір відповідача зберегти сім`ю, суд прийшов до висновку, про необхідність надання строку для примирення в межах встановленого законом шестимісячного строку.

Суд, заслухавши пояснення подружжя, які ними були надані особисто у судовому засіданні 31.05.2023 року та з врахуванням наданого строку на примирення, приходить до висновку, що шлюб носить формальний характер, сторони не прийшли до згоди щодо збереження сім`ї в межах наданого судом строку на примирення.

Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

На підставі ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Загальна Декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання та право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 81,89, 211, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.08.1975 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі, актовий запис № 1076, які від шлюбу дітей не мають розірвати.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вважати розірваним у день набрання чинності цим рішенням.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.10.2023 року.

Суддя Гниличенко М. В.