П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2023 року місто Київ

справа № 939/401/22

провадження №22-ц/824/10122/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Василишина В.О.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційного збільшення за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення інфляційного збільшення за кредитним договором № 014/9408/85/70794 від 17 квітня 2008 року у розмірі 173936,84 грн..

Позов обґрунтовано тим, що 17 квітня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/9408/85/70794.

8 листопада 2010 року Бородянський районний суд ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість в сумі 621020,16 грн.

24 січня 2018 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 114/53, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/9408/85/70794 від 17 квітня 2008 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 перейшло до ПАТ «КІБ».

24 січня 2018 року між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 114/53-ДГ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 014/9408/85/70794 від 17 квітня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

17 травня 2018 року Бородянський районний суд постановив ухвалу, якою задовольнив заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про заміну сторони та заміну стягувача ПАТ «Райффайзен Багнк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

За останні три роки погашення заборгованості відповідачем не здійснювалось, позивач поніс збитки за видачу кредитних коштів за кредитним договором №014/9408/85/70794 від 17 квітня 2008 року.

У відповідності до ст.625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу із урахуванням 3% річних та інфляцію, що становить за останні три роки, що передують зверненню до суду, з 8 лютого 2019 року до 8 лютого 2022 року 55942,86 грн. - 3% річних та 117993,98 грн. інфляційні втрати, а всього 173936,84 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2023 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подав апеляційну скаргу, в який просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Апелянт зазначає, що рішення ухвалено без повного з`ясування обставин справи, з неправильною оцінкою наданих доказів.

Апелянт зазначає про те, що рішення у справі № 2-762/10 щодо стягнення 621020,16 грн. носить тривалий час обов`язковий характер і не потребує жодних додаткових підтверджень даного характеру; інфляційне збільшення заборгованості за кредитним договором розраховано на базі розміру заборгованості, що зазначається у резолютивній частині законного рішення Бородянського районного суду Київської області у справі № 2-762/10.

Позиція суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні, щодо цивільно-правової відповідальності відповідача позбавлені правового обґрунтування, оскільки нарахування за ст.625 ЦК України не є штрафними санкціями за договором. Заявлені вимоги в даній справі виступають способом захисту майнового права та інтересу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві відповідач наголосив на тому, що 16 травня 2013 року головним державним виконавцем органу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції, при примусовому виконанні, виданого 19 листопада 2010 року виконавчого листа № 2-762 прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. До цього часу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» жодних дій щодо відновлення виконавчого провадження з метою виконання у передбачений законом спосіб судового рішення від 8 листопада 2010 року у справі № 2-762/10, яким вирішено звернути стягнення на земельну ділянку, не вчиняло.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 17 квітня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/9408/85/70794. Відповідно до укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» 24 січня 2018 року договору відступлення права вимоги № 114/53 право грошової вимоги за кредитним договором № 014/9408/85/70794 від 17 квітня 2008 року перейшло до ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк». Відповідно до укладеного 24 січня 2018 року договору відступлення права вимоги № 114/53-ДГ між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК « Довіра та Гарантія» право грошової вимоги за кредитним договором № 014/9408/85/70794 від 17 квітня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

8 листопада 2010 року рішенням Бородянського районного суду Київської області розірвано кредитний договір № 014/9408/85/70794, укладений 17 квітня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 . На користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за даним кредитним договором та звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,217 га, кадастровий номер :01:005:0061, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

17 травня 2018 року ухвалою Бородянського районного суду Київської області заяву ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про зміну стягувача у виконавчому провадженні щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-762/10, виданого 19 листопада 2010 року Бородянським районним судом Київської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 29 травня 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено у поновлені строку для пред`явлення виконавчого листа.

З часу укладення 24 січня 2018 року договору про відступлення права вимоги № 114/53-ДГ між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №014/9408/85/70794 від 17 квітня 2008 року перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», позивач дій по відновленню виконавчого провадження з метою виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 8 листопада 2010 року, яким звернуто стягнення на земельну ділянку, не вчиняв. Разом із підписанням договору про відступлення права вимоги позивач прийняв на себе всі ризики можливості невиконання рішення суду у примусовому порядку, строки пред`явлення якого до виконання пропущені попереднім кредитором.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що строки пред`явлення виконавчого листа, виданого на виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 8 листопада 2010 року, до виконання пропущені ще попереднім кредитором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», новий кредитор, яким є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», дій по відновленню виконавчого провадження з метою виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 8 листопада 2010 року не вчинив. Врахувавши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних відносин норм, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, а саме ч.2 ст.625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v/ UKRAINE, № 15123/03, параграф 45, ЄСПЛ, 6 грудня 2007 року).

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч.1 ст.267 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

Відповідно до ст.625 ЦК України ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Тлумачення ч.1 ст.509, ч.1 ст.267, ст.625 ЦК України свідчить, що 1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном; 2) конструкція ст.625 ЦК України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; 3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

У справі, що переглядається ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило стягнути з відповідача 3% річних від суми простроченої заборгованості та інфляційні втрати від суми заборгованості (621020,16 грн.) за період з 8 лютого 2019 року до 8 лютого 2022 року.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 8 листопада 2010 року розірвано кредитний договір № 014/9408/85/70794 від 17 квітня 2008 року; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Рейффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором 619200,16 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1700 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на земельну ділянку площею 0,217 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:005:0061, надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд та належить на праві власності ОСОБА_3 .

Як зазначено відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу 16 травня 2013 року головним державним виконавцем органу державної виконавчої служби Бородянського районного управління юстиції, при примусовому виконанні, виданого 19 листопада 2010 року виконавчого листа № 2-762/10 (реєстраційний номер виконавчого провадження НОМЕР_1) прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 29 травня 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено у поновлені строку для пред`явлення виконавчого листа. Набувши право вимоги до ОСОБА_4 24 січня 2018 року, новий кредитор жодних дій з приводу по відновленню виконавчого провадження з метою виконання рішення Бородянського районного суду Київської області від 8 листопада 2010 року не вчинив.

Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

З наведеної норми слідує, що на задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням може бути використане іпотечне майно.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконання - з наступного дня після його постановлення.

Зважаючи на те, що кредитор обрав такий спосіб захисту як звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, у встановлені законом строки виконавчий документ після його повернення стягувачу до виконання не пред`явив, тому відсутні підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 має прострочене грошове зобов`язання, за доведеності факту якого можливе нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних на вимогу кредитора.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості, в рахунок погашення якої звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, є правильним.

За наявності судового рішення, яке набрало законної сили, яким попередньому кредитору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого листа № 2-762/10 до виконання, сама по собі ухвала суду від 17 травня 2018 року по заміні стягувача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не дає підстав вважати, що рішення суду від 8 листопада 2010 року підлягає виконанню у примусовому порядку, відповідно відсутні підстави для стягнення сум, нарахованих на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.

Судом першої інстанції правильно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права, при розгляді справи судом дотримані норми процесуального права.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус