Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" жовтня 2023 р. смт Тиврів 145/1317/21

2/145/278/2023

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Крикливій М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СС Лоун" про визнання договору про надання споживчого кредиту частково недійсним,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 24 травня 2021 року між нею та ТОВ "СС Лоун" укладено договір № 1413685 про надання фінансового кредиту. Даний договір укладено в електронній формі та підписано нею відповідно до п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою одноразового цифрового ідентифікатора.

Відповідно до умов вказаного договору Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 7150 грн для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю на умовах зворотності, платності, строковості, а позичальник зобов`язується повернути кредит у визначений цим Договором термін.

Згідно пункту 2.6.4 Договору, плата за користування кредитом у вигляді процентів складає 1,99% в день. Річна відсоткова ставка складає 36116,76%.

Відповідно до п 6.8 Договору, у разі, прострочення виконання зобов`язань за Договором, Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі 50% від суми кредиту.

Вважає пункти 2.6.4 та 6.8 цього Договору несправедливими умовами кредитного договору, оскільки вони порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Просить визнати недійсними пункти 2.6.4 та 6.8 договору № 41413685 про надання фінансового кредиту від 24 травня 2021 року, укладеного між нею та ТОВ «СС Лоун».

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, подала суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності, позов підтримує, просить задоволити.

Представник відповідача ТОВ "СС Лоун" в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений своєчасно, в установленому законом порядку, що стверджується розпискою про вручення рекомендованого повідомлення. Заяви про відкладення розгляду справи чи розгляду у її відсутності до суду не надходило.

Відповідач у встановленому порядку та відповідно до положень ст. 191 ЦПК України надав відзив на позовну заяву (а.с.42-126). Вважає, що відсутні будь-які обставини, які б свідчили про невідповідність умов Кредитного договору вимогам чинного законодавства України, а всі намагання позивачки визнати Кредитний договір (його частину), зокрема п. 2.6.4 та п. 6.8, недійсним направлені на уникнення цивільно-правової відповідальності за Кредитним договором, боргові зобов`язання за яким досі не виконані.

Також вважає позовні вимоги необґрунтованими, кредитний договір таким, що відповідає положенням ст.ст. 626, 627, 628, 638, 639, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

При цьому, договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 16.12.2020 у справі №561/7719).

Вважає, що порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому просить позивачці відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за доцільне відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення цієї статті застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що 24.05.2021 між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за яким Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти (кредит) у сумі 7150 грн. на наступних умовах, визначених цим Договором. Кредитодавець надає кредит Позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування Кредитом (п.2.1). Тип Кредиту - кредит. (п.2.3).

Кредитний Договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами і діє до 22.06.2021, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за ним (п.17.1 Договору).

Відповідно до п. 2.6.2 кредитного договору строк кредиту з 24.05.2021 по 22.06.2021 включно (30 днів). Кредит має бути повернений згідно Графіку платежів (п.3 Кредитного Договору) 22.06.2021 (Термін платежу). Повернення кредиту відбувається шляхом сплати суми кредиту (п.2.6.1) і відсотків за користування кредитом (п.2.6.4), загальна вартість кредиту становить 11418,70 грн. (п.2.6.5).

Відповідно до п.2.6.4 договору протягом строку Кредиту, встановленого пунктом 2.6.2 Договору, розмір процентів за користування Кредитом складає 1,99 % від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. Проценти за користування Кредитом нараховуються з першого дня перерахування Суми Кредиту Позичальнику до закінчення визначеного Договором строку, на який надається Кредит. Реальна річна відсоткова ставка складає 36116,76%.

Відповідно до п.6.8 договору у разі, якщо Позичальник прострочив виконання зобов`язань Кредитодавець має право нарахувати (однорозово) штраф у розмірі 50 % від суми кредиту, що складає 3575 грн.

Відповідно до п.11.7.1. Кредитного договору Позичальник гарантує, що перед укладанням Договору, він самостійно ознайомився з розміщеною на офіційному веб-сайті Товариства (www.ccloan.ua), інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення про отримання кредиту.

Відповідно до п.11.9 Кредитного договору, Позичальник підтверджує, що до укладання Договору отримав від Кредитора всю необхідну інформацію про кредит і умови кредитування відповідно до норм чинного законодавства України, що надана інформація є повною та зрозумілою і надана без нав`язування придбання фінансової послуги Кредитодавця, що Позичальник ознайомлений з Правилами надання коштів у кредит, і з Політикою конфіденційності, та Порядком обробки персональних даних, що розміщені на сайті.

Договір підписано сторонами, позичальником підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).

Тобто, позивачка ознайомлена з Правилами надання коштів в кредит ТОВ «СС Лоун» (а.с.67-75), відповідно до яких укладено Договір складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору та надання Кредиту, права та обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов Договору, а також регулюють відносини, що виникають між Кредитодавцем і фізичною особою-позичальником, які є сторонами Договору.

Також позивач під час здійснення реєстрації в ІТС Товариства пройшла процедуру ідентифікації в ІТС, надавши та підтвердивши всі свої особисті дані, надавши згоду на обробку своїх персональних даних, шляхом проставлення електронної відмітки в ІТС Товариства; створила і ввійшла в особистий кабінет з використанням логіна і пароля, які були відомі виключно їй, пройшла процедуру верифікації своєї платіжної карти, на яку в подальшому, були перераховані кредитні кошти (а.с.93-98); ознайомилась в особистому кабінеті з Паспортом кредиту (а.с.88-90); для оформлення кредиту, позивачкою було обрано суму кредиту та термін кредитування, пройшла ознайомлення з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, у яких, зокрема, зазначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача.

Позивачем ОСОБА_1 24.05.2021 за допомогою електронного підпису підтверджено ознайомлення з даними документами (а.с.99-100) за допомогою електронного підпису, після чого нею було подано заявку на отримання кредиту (а.с.101), підписано кредитний договір 1413685-А (а.с.76-85), на підставі якого Кредитодавець перерахував Позичальнику кошти в сумі 7150 грн.

Примірник укладеного кредитного договору, відповідно до п. 4.26 Правил, 24.05.2021 було відправлено на електронну адресу позивачки (а.с.102).

Суд враховує, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України), тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до статті 15 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пунктами 3, 10, 11, 13, 15 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведених статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

У разі встановлення, що позичальнику не була надана повна та достовірна інформація про умови кредитування і сукупну вартість кредиту та визнання недійсними окремих умов про встановлення несправедливих платежів та комісій: за дії, які банк вчиняє на власну користь; які не є послугою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», при відсутності достатніх даних для визнання решти умов і договору в цілому несправедливими, відсутності достатніх даних щодо нечесної підприємницької практики чи введення позивача в оману, відсутні правові підстави для визнання кредитного договору недійсним у цілому, не встановивши обставин, які можна кваліфікувати як несправедливі умови і які можуть мати наслідком недійсність договору загалом. У разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнанні недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку, або повернення зайво сплачених коштів.

Такий правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 61-1536св17.

Отже, між сторонами 24.05.2021 укладено кредитний договір.

Перед укладенням оспорюваного Кредитного договору позивачка була ознайомлена про мету кредитування, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту; строк, на який одержано кредит; варіанти його повернення тощо. Волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, вказаний договір укладено за ініціативи позивача, при цьому остання свідомо уклала договір на зазначених у ньому умовах, на час його укладення не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору. Таким чином, при підписанні Кредитного договору позивачка погодилася з усіма умовами даного правочину і взяла на себе зобов`язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримала примірник Кредитного договору, що дало їй додаткову можливість детально вивчити його умови.

На момент укладення Кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Оцінюючи надані суду докази, суд зазначає, що позивач отримала повну та вичерпну інформацію про умови кредитування, мала достатній час ознайомлення з нею, оспорюванні позивачем умови договору не є дискримінаційними та такими, що порушують право позивача, як споживача фінансових послуг. Договір від 24.05.2021 та додані до нього документи (правила надання коштів в кредит, паспорт кредиту), є зрозумілими та чіткими. Дані документи підписано позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вищевказаним положенням діючого законодавства.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом.

Викладене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, від 02 жовтня 2019 року у справі 640/2755/16-ц.

Суд вважає, що позивачкою не доведено порушення її прав, як споживача, за Кредитним договором 24.05.2021 № 1413685-А, які б стали підставою для визнання його недійсним.

Достатніх доказів на підтвердження обставин, викладених позивачкою суду не надано.

Суд, враховуючи наведене, а також те, що позивачка погодилася з умовами Кредитного договору і що ці умови не порушують принципів добросовісності, рівності сторін договору, є справедливими, підстави для визнання договору від 24.05.2021 частково недійсним з мотивів, викладених позивачем, не встановлені, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження її позовних вимог, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, на забезпечення даного позову ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.02.2022, ТОВ "СС Лоун" заборонено нараховувати та стягувати проценти і штрафні санкції відповідно до оспорюваних пунктів договору на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, суд скасовує накладені ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 11.02.2022 заходи забезпечення позову.

При розподілі судових витрат суд керується нормами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки під час звернення до суду позивач звільнений від сплати судових витрат на підставі ст 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», витрати по сплаті судового збору з неї не стягуються.

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 19, 81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СС Лоун" про визнання договору про надання споживчого кредиту частково недійсним відмовити.

Скасувати заходи, вжиті ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області 11 лютого 2022 року у справі №145/1317/21 для забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СС Лоун" про визнання договору позики частково недійсним, щодо заборони даному товариству нараховувати та стягувати проценти і штрафні санкції відповідно до оспорюваних пунктів договору на час розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 24 жовтня 2023 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.