Справа № 639/3050/23
Провадження № 2/639/1368/23
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретарів Яременко В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/3050/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2023 року до суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якій просив суд ухвалити рішення на підставі якого, стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договорами позики:від 04.05.2021 року у розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) доларів США 00 центів,від 18.06.2021 у розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) доларів США 00 центів,від 25.08.2021 у розмірі 10 000 ( десять тисяч) доларів США 00 центів,від 20.12.2021 у розмірі 10000 ( десять тисяч) доларів США 00 центів, а усього 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів, а такожсудові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 13956 гривень 80 копійок та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що протягом 2021 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 60 000 тисяч доларів США, внаслідок чого вступили у договірні правовідносинах на підставі договору позики, що підтверджується розписками.

Із зазначених цивільно-правових угод слідує, що відповідач позичив у позивача грошові кошти готівкою з визначеним строком повернення, який на час подачі позовної заяви до суду вже пройшов.

Підтвердженням передачі визначних сум позики є видані відповідачем письмові розписки.

Зі змісту письмових розписок про отримання коштів, вбачається, що відповідач отримував позики від позивача у зазначених розмірах.

Порушуючи умови договорів про повернення боргу, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання у строк, вимоги позивача про повернення позик ігнорує.

У зв`язку з невиконанням умов договору, настанням строку повернення грошових коштів та відмови позивача щодо вимоги про повернення боргу, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 639/3050/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Оголошено заборону на відчуження щодо нерухомого майна, а саме: 1/3 трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 25674350, дата внесення запису 05.12.2008), що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві спільної приватної власності.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 серпня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/3050/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бреславець М.Г., яка діє на підставі Ордеру про надання правничої допомоги від 18 травня 2023 року № б/н, в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували.

Відповідач по справі ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і позивач по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані позивачем і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що протягом 2021 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 60 000 тисяч доларів США, внаслідок чого вступили у договірні правовідносинах на підставі договору позики, що підтверджується розписками:

-від 04.05.2021, відповідно до якої позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США на строк до 04.05.2022 (а.с. 5);

-від 18.06.2021, відповідно до якої позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США на строк до 01.08.2021 (а.с. 6);

-від 25.08.2021, відповідно до якої позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США на строк до25.11.2021 (а.с.7);

-від 20.12.2021, відповідно до якої позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США на строк до 10.02.2022 (а.с.8).

Із зазначених цивільно-правових угод слідує, що відповідач позичав у позивача грошові кошти готівкою з визначеним строком повернення, який на час подачі позовної заяви до суду вже пройшов.

Підтвердженням передачі визначних сум позики є видані відповідачем письмові розписки.

Зі змісту письмових розписок про отримання коштів, вбачається, що відповідач отримував позики від позивача у зазначених розмірах (а.с. 5-8).

Як зазначає позивач, ОСОБА_3 порушуючи умови договорів про повернення боргу, не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання у строк, вимоги позивача про повернення позик ігнорує.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 753/1349/20 (провадження 61-14052 св21).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 501/1243/20 (провадження 61-14797 св21).

Так, позивачем до позовної заяви були додані оригінали розписок, від 04.05.2021 року у розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) доларів США 00 центів,від 18.06.2021 у розмірі 20 000 ( двадцять тисяч) доларів США 00 центів,від 25.08.2021 у розмірі 10 000 ( десять тисяч) доларів США 00 центів,від 20.12.2021 у розмірі 10000 ( десять тисяч) доларів США 00 центів, а усього 60 000 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів, які підтверджують факт передачі визначних сум позики відповідачу ОСОБА_3 .

Отже, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем по справі було надано оригінали вищезазначених розписок, то дійсно між позивачем та відповідачем були укладені цивільно-правові угоди, згідно яких відповідач позичав у позивача грошові кошти готівкою з визначеним строком повернення.

Так, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі №910/9167/19 зроблено висновок, що «зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. За загальним правилом зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (стаття 598 ЦК, стаття 202 Господарського кодексу України). Перелік цих підстав наведено у статтях 599601, 604609 ЦК. Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов`язання, яке лишилося невиконаним, як закінчення строку дії договору. Отже, сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку».

Як зазначає позивач, відповідачем , у встановлені строки у розписках, грошові зобов`язання не були виконані.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження повернення відповідачем грошових коштів матеріали справи не містять.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Отже, судом було встановлено, що не повернутою сумою боргу є: згідно розписок від 04.05.2021 року у розмірі 20 000 доларів США 00 центів,від 18.06.2021 у розмірі 20 000 доларів США 00 центів,від 25.08.2021 у розмірі 10 000 доларів США 00 центів,від 20.12.2021 у розмірі 10000 доларів США 00 центів, а усього 60 000 доларів США 00 центів, яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу підлягає задоволенню.

Крім того, представник відповідача просила стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_1 , під час розгляду справи представляв адвокат Адвокатське бюро «Марини Бреславець» на підставі ордеру № б/н від 18 травня 2023 року та договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 18 травня 2023 року (а.с.12-14).

Додатком від 18 травня 2023 року до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 18 травня 2023 року передбачено, що плата за надані Адвокатським бюро послуги на виконання договору про надання правової допомоги становить 50 000,00 грн за загальну вартість послуг; клієнт здійснює оплату за надану професійну правничу допомогу (правову) протягом дії догору але не пізніше трьох місяців після вступу рішення суду в законну силу (а.с.13).

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В свою чергу, представником позивача не було надано відповідних доказів детального опису робіт (наданих послуг), а також акту виконаних адвокатом робіт, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги

Отже, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 23, 76-81, 82, 133, 141, 247, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 10, 512-519, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 631, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 04.05.2021 у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 18.06.2021 у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 25.08.2021 у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 20.12.2021 у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

судовий збір у розмірі 13 420,00 грн. (тринадцять тисяч чотириста двадцять гривень 00 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 31.10.2023

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий Московським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 08.04.2015, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя В. В. Труханович