РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2023 року Київський районний суд м.Харкова в складі:
головуючого судді Зуб Г.А.,
при секретарі Черниш О.М.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хома Оксана Вікторівна, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, -
21.12.2021 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із спадкодавцем ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у кв. АДРЕСА_1 з 2010 року і до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивач є донькою ОСОБА_4 , яка в свою чергу була дружиною ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Останні 11 років та й на час смерті ОСОБА_5 проживав за адресою реєстрації своєї дружини: АДРЕСА_2 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_4 , але адреса реєстрації була інша, а саме: АДРЕСА_3 . 24.11.2021 ОСОБА_4 подала приватному нотаріусу ХМНО Хома О.В. заяву від 13.07.2021 про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, яка була долучена до матеріалів спадкової справи №23/2021, яка була раніше заведена за заявою іншого спадкоємця. Матір позивачки входила в коло першої черги спадкоємців за законом, оскільки є дружиною спадкодавця. Матір позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач своєю заявою від 04.12.2021 повідомила ПН ХМНО Хома О.В. про те, що її матір померла, та 13.12.2021 було подано заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері. Тому, позивач набула права на спадкування після померлої матері ОСОБА_4 , яка є спадкоємцем першої черги після померлого ОСОБА_5 . Оскільки місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано за різними адресами, тому позивач вимушена звернутись до суду з вказаною позовною заявою.
20.07.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить залишити позовну заяву без задоволення, зазначаючи, що єдиною спадкоємицею майна ОСОБА_5 є ОСОБА_3 , та вказав, що його син ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП «МБЛ №18» з 09.01.2021 по 07.05.2021, де і помер, та він проживав за місцем своєї реєстрації, та інколи у своєї дружини ОСОБА_4 . Враховуючи, що вказаний відзив було подано до суду з порушенням встановленого строку, та з порушенням порядку його подання, встановленого приписами ст. 178 ЦПК України, суд вважає враховувати його як письмові пояснення по справі.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку. Від представника позивача адвоката Іващенко Д.С. на адресу суду надійшло клопотання про його участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ, однак відповідно до акту від 29.09.2023 складеного секретарем судового засідання Черниш О.М., останній прийняв запрошення в системі ВКЗ для участі в судовому засіданні, однак не дочекавшись складу суду відключився від відеоконференції та вийшов із системи ВКЗ, та в подальшому на неодноразові дзвінки не відповідав, та знаходився поза мережею ВКЗ.
Інші учасники судового розгляду в судове засідання також не з`явились, повідомлялись судом у встановленому законом порядку. Від третьої особи ОСОБА_3 надійшли пояснення по справі, в яких вона просить розглянути справу за її відсутності, та заперечує проти позову, посилаючись на те, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті свого батька, та він проживав за адресою своєї реєстрації, та те, що він перебував у шлюбі їй взагалі не відомо, інші особи в квартирі з ним ніколи не проживали, та з 09.01.2021 по 07.05.2021 батько знаходився на лікуванні в лікарні, де і помер. Від третьої особи ПН ХМНО Хома О.В. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, та просила ухвалити рішення на розсуд суду.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, та за наявними в справі доказами, оскільки в судовому засіданні вже надавалось вступне слово стороні позивача, були досліджені всі докази по справі, та оголошувалась перерва для виклику свідків в судове засідання, однак вони до суду не з`явились, повідомлялись у встановленому законом порядку двічі. Тому суд вважає, що не з`явлення сторони позивача в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.
За змістом частин першої-другої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
21.12.2021 вказана позовна заява надійшла до суду та розподілена судді Зубу Г.А.
07.02.2021 судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 07.02.2022.
Ухвалою судді від 15.02.2022 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 14.12.2022 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, та виклик свідків, та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 24.01.2023 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті, та задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка.
Протокольною ухвалою суду від 31.05.2023 задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ з використанням власних технічних засобів.
Судом встановлено, що 29.04.2014 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис №442.
Позивач є донькою ОСОБА_7 , про що свідчить надано до суду свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .
Однак, 24.11.2021 ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 , на що нотаріусом було повідомлено про пропуск встановленого строку для прийняття спадщини, та рекомендовано звернутись до суду.
04.12.2021 позивачка звернулась до приватного нотаріуса Хоми О.В. із заявою про смерть своєї матері, та повідомила, що вона буде вживати заходи щодо продовження строків на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5
13.12.2021 позивачка звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Кимлик Н.І. із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 , на підставі чого було заведено спадкову справу №68836699.
Так, судом встановлено, що матір позивачки ОСОБА_4 за життя була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Після смерті ОСОБА_5 була заведена спадкова справа №2945001, та у зв`язку з тим, що його дружина ОСОБА_4 була зареєстрована за іншою адресою, нею було пропущено 6-місячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, тому вона звернулась до суду з вказаною позовною заява для встановлення вказаного факту.
З матеріалів спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_5 вбачається, що після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернулась його донька ОСОБА_3 , інша донька ОСОБА_8 відмовилась від права на спадщину на користь ОСОБА_3 .
Також встановлено, що ОСОБА_5 з 09.01.2021 по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «МБЛ №18» ХМР, що підтверджується випискою із історії хвороби, яка видана лікувальним закладом. Зі слів хворого його місцем проживання зазначена адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч.1,2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Згідно з ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до положень статтей 1222, 1223 ЦК України, Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, згідно ст. 1269 ЦК України.
Відповідно до частин 3 та 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
За вказаних обставин, судом встановлено, що третя особа по справі ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька, та подала заяву до нотаріуса у встановлений 6-місячний строк. Заповіт після смерті ОСОБА_5 відсутній, та інші спадкоємці за законом відсутні, оскільки інша донька померлого ОСОБА_8 відмовилась від права на спадщину, а дружина ОСОБА_4 звернулась із заявою з пропущенням встановленого 6-місячного строку, оскільки вони з померлим були зареєстровані за різними адресами.
Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відповідно до Постанови Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц, ВС зазначив, відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом МЮ України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкоємцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.
Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка ЖЕО, правління житлового - будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкоємцем, копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини, реєстраційний напис у паспорті спадкоємця про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання особи за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.
Отже, під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суд повинен досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців.
Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
У справі, яка є предметом розгляду, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання останньої як спадкоємця першої черги зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час його смерті.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
До суду не надано належних та достовірних доказів, які підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 з 2010 року і до часу відкриття спадщини.
Крім того, спадкоємець ОСОБА_5 - ОСОБА_3 залучена до участі в справі як третя особа, хоча сторона позивача ознайомилась з матеріалами спадкової справи, та своїм правом на залучення або заміну відповідача по справі не скористалась.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Відповідно до ст. 12 ч.4 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з недоведеністю позовних вимог та безпідставністю за наведених вище підстав.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок позивача.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 4,5, 12,13, 133, 137,141, 259, 264,265 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218, 1222, 1224, 1268, 1258, 1261, 1266, 1268, 1270 ЦК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хома Оксана Вікторівна, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини відмовити в повному обсязі.
Судові витрати компенсувати за рахунок самого позивача.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , місцеперебування: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місцеперебування: АДРЕСА_4 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 .

Третя особа : приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хома Оксана Вікторівна, місцезнаходження: АДРЕСА_5 , р.н.о.к.п.п. не відомий.

Третя особа - ОСОБА_3 , місцеперебування: АДРЕСА_6 , р.н.о.к.п.п. не відомий.

Повний текст рішення виготовлено 11 жовтня 2023 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ