Справа № 545/5348/22
Провадження № 2/545/475/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" вересня 2023 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Кіндяк І.С.

з участю секретаря Пономаренко В.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залів суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом вселення та виселення особи без надання житлового приміщення.

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення; вселити її в квартиру квартири АДРЕСА_1 , що складається з однієї кімнати житловою площею 16,1 кв. м. та загальною площею 29,9 кв.м.; стягнути з відповідачів солідарно витрати по сплаті судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у 1995 році у зв`язку із перебуванням на квартирному обліку на підставі рішення виконкому Терешківської сільської ради народних депутатів від 26.06.1995 року № 47 отримала квартиру АДРЕСА_1 . 24.07.1995 року виконавчим комітетом Терешківської сільської ради народних депутатів Полтавського району було видано ордер № 139 на позивача ОСОБА_1 та членів її сім`ї: сина ОСОБА_5 , невістки ОСОБА_2 , онуки ОСОБА_6 як підстава для заселення до житлового приміщення. Позивач вказує, що в подальшому у вказаному житлі не проживала, оскільки доглядала за хворою матір`ю.

За ініціативою позивача квартири АДРЕСА_1 була приватизована на підставі розпорядження № 5 від 05.09.2008 відділом приватизації Терешківської сільської ради було отримано свідоцтво про право власності на житло від 25.09.2008 квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності громадянам ОСОБА_1 (1/3), ОСОБА_2 (1/3), ОСОБА_6 (1/3), що складається із однієї кімнати житловою площею 16,1 кв. м. та загальною площею 29,9 кв.м.

Разом з тим, позивач зазначає, що вона довготривалий час не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , але маючи на меті вселитися у належну їй на праві часткової власності квартиру, дізналася про проживання в останній члена сім`ї співвласника квартири ОСОБА_2 особи ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що з 2012 року хворіє на тяжкі захворювання та звернулася до відповідачів по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогою надати право користуватися житловим приміщенням та вселитися до квартири, оскільки вона розташована першому поверсі, що значно полегшить її пересування через наявні хронічні хвороби опорно-рухової системи, так як наразі позивач живе на другому поверсі.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4 перешкоджає позивачу у користуванні та розпорядженні належної їй на праві власності частиною квартири, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 03.11.2022 відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, надавши пояснення, що фактично ОСОБА_7 ( ОСОБА_8 ) не чинила перешкод у користуванні житловим приміщенням та ОСОБА_4 також фізичних перешкод у праві на користуванні квартирою не вчиняв. При цьому, позивач підтвердила, що довготривалий час не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтверджується актом обстеження будинку.

Відповідачі та їхній представник просили відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дали покази, що їм невідомий факт вчинення перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.09.2008 квартира АДРЕСА_1 , належить на праві приватної спільної часткової власності громадянам ОСОБА_1 (1/3), ОСОБА_2 (1/3), ОСОБА_6 (1/3), що складається відповідно до технічного папорту на квартиру із однієї кімнати житловою площею 16,1 кв. м., у т. ч. 1 кімната, площею 16,1 кв. м., кухні, площею 6,3 кв. м., вбиральні, площею 2,5 кв. м., коридору, площею 4,6 кв. м., вбудованої шафи, площею 0,4 кв. м. та загальною площею 29,9 кв.м.

Також судом встановлено, що відповідно до запиту № 1689/02/54 від 02.11.2022 Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України).

При цьому, зміст права власності охоплює, в тому числі, й право на проживання у спірному житловому приміщенні, що підлягає захисту за обставин створення перешкод у здійсненні цього права іншими особами, у тому числі співвласниками.

В свою чергу, як роз`яснено в п.33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Суд вважає, що звертаючись з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що маючи на меті вселитися у належну їй на праві часткової власності квартиру, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в свою чергу, перешкоджають у користуванні та розпорядженні належної їй на праві власності частиною квартири, зокрема не надають доступ з метою там проживати., але мала на меті отримат грошові кошти за її 1/3 частку в квартирі.

Однак, жодних належних та допустимих доказів стосовно того, що на даний час відповідачі які проживають у спірній квартирі, порушують, не визнають або оспорюють право позивача вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належною їй частиною квартирою, - матеріали справи не містять.

При цьому, посилання позивача ОСОБА_1 на те, що факт незаконного проживання відповідача ОСОБА_4 , через відсутність усної чи письмової згоди позивача ОСОБА_1 про заселення до житлового приміщення суд не враховує з огляду на наступне.

Стаття 109 Житлового кодексу УРСР визначає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Частина 1 статті 156 Житлового кодексу УРСР визначає, що члени сім`ї власника житлового приміщення, які проживають разом з ним в приміщенні, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником такого приміщення, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

У зв`язку з викладеним, задоволення позовної вимоги позивача є взаємно виключним та суперечливим, оскільки виселивши відповідача ОСОБА_4 зі спірного житла, може виникнути спір про порушення прав співвласника відповідача ОСОБА_2 на право проживати з співмешканцем цивільним чоловіком у власному помешканні та в тому числі порушує права відповідача на право проживати з чоловіком як члена сім`ї.

Позивачем не наведено доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_4 чинить будь-які перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні (проживанні) у вказаній квартирі, натомість судом встановлено, що ОСОБА_4 вселився за згодою співвласника спірного житла, зокрема цивільної дружини, спільно проживає із ОСОБА_2 , пов`язаний із нею спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки у спірній квартирі та обставина, що позивач є співвласником жилого приміщення, а отже має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним їй майном, сама по собі не може бути підставою для виселення та зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_4 , який там правомірно проживає, за згодою дружини, як члена сім`ї, оскільки в такому випадку будуть порушуватися права вже іншого співвласника даного спірного житла відповідача ОСОБА_2 , яка не може бути обмежена в праві на проживання з членами сім`ї, зокрема із цивільним чоловіком співмешканцем ОСОБА_4 , а право користування спірною квартирою є похідним від прав відповідача ОСОБА_2 , членом сім`ї якого є відповідач.

Звернення позивача ОСОБА_1 з викликами до Відділення поліції № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області щодо перешкод розпорядження квартирою лише засвідчує, що згідно повідомлень від 03.08.2021 № 8498/115/104/12-21 та 31.03.2022 № 1627/115/104/01/12-2022 вказано про відсутність факту наявності кримінального правопорушення через наявні ознаки цивільно-правових відносин.

Крім того, суду також не надано жодного доказу щодо чинення відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 фізичних чи будь-яких інших перешкод позивачу ОСОБА_1 у користуванні (проживанні) у вказаній квартирі. Натомість згідно до акту обстеження будинку , позивач ОСОБА_1 довготривалий час не проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно до відповіді на адвокатський запит представника відповідачів від 07.12.2022 № 1904/02-54 Терешківської сільської ради вказується, що до Терешківської сільської ради не надходило жодних звернень від ОСОБА_1 з приводу чинення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 перешкод у праві користуванні належною її частковою власність 1/3 частиною квартири по АДРЕСА_2 та сприяння вселення у житлове приміщення.

Водночас, відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

На підставі викладеного, а також зважаючи на відсутність будь-яких фактичних даних стосовно того, що відповідачем порушується, не визнається або оспорюється право позивача на користування та розпорядження належною їй частиною квартири, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих на вимогах закону та не доведених належними і допустимим доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 92, 109, 156 ЖК України, ст.ст. 15, 29, 310, 405 ЦК України, ст. ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позовних вимогах ОСОБА_1 - відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Суддя

Полтавського районного суду

Полтавської області І.С. Кіндяк