Єдиний унікальний номер справи 183/1030/23
Провадження № 2/183/1937/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2023 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Коссовича А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання,-

В С Т А Н О В И В:

27 січня 2023 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 14 листопада 2007 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № DN81AR00000162, на підставі якого банк надав відповідачеві кредит у розмірі 90 924,13 грн., з кінцевим терміном повернення до 13 листопада 2014 року зі сплатою відсотків, комісії, пені та штрафів у розмірах, визначених умовами кредитного договору. Виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було забезпечено заставою транспортного засобу.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач 21 березня 2012 року звернувся на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. Станом на 14 квітня 2012 року заборгованість відповідача за кредитним договором становила 67 202,84 грн. Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2012 року ухвалено про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначає про те, що предмет застави було реалізовано банком 13 грудня 2022 року, станом на цей день заборгованість відповідача за кредитним договором становила 50 574,69 грн.

Посилаючись на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц, позивач вважає, що ухвалення вищезазначеного рішення не припинило правовідносин між сторонами кредитного договору, а тому відповідач допустив прострочення, відповідальність за яку передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, та за період з 14 квітня 2012 року по 13 грудня 2022 року (день реалізації предмета застави) останній повинен сплатити 3 % річних у розмірі 15 193,40 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 111 582,31 грн. Зазначену суму, а також судові витрати позивач просить стягнути з відповідача на його користь.

Ухвалою судді від 03 лютого 2023 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. 13 лютого 2023 року позивач усунув недоліки позовної заяви, подавши суду всі належним чином засвідчені копії письмових доказів для направлення відповідачеві. 21 лютого 2023 року на адресу суду надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання фізичної особи-відповідача. Ухвалою судді від 22 лютого 2023 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою сторонам було встановлено строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву, а також заперечень.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав, за таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не подавав.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов наступного висновку.

Закрите акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого за установчими документами визнається позивач Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", передало 14 листопада 2007 року у власність ОСОБА_1 90 924,15 грн., на умовах укладеного ними відповідно до ст. 1054 ЦК України кредитного договору № DN81AR00000162, долученого до справи у засвідченій позивачем копії. За умовами цього договору, обов`язковими для сторін згідно з ст. 629 ЦК України, ОСОБА_1 отримав кредит в особистих цілях придбання автомобіля, з його поверненням частинами у встановлені погодженим графіком строки з кінцевим терміном по 13 листопада 2014 року під відсотки за користування коштами в розмірі 9,6 % річних.

Виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 було забезпечено в п. п. 7.3 кредитного договору заставою транспортного засобу Dacia Logan, VIN: НОМЕР_1 .

Разом з тим, в порушення умов договору, ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за ним станом на 15 березня 2012 року виникла заборгованість у розмірі 156 687,29 грн.

Зазначені обставини установлені рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2012 року в цивільній справі № 2/0417/3891/2012, а тому окремому доказуванню не підлягають.

Так, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2012 року, ухваленим у цивільній справі № 2/0417/3891/2012, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" задоволені частково. Звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна, а саме: автомобіль Dacia, модель: Logan, рік випуску: 2007; тип ТЗ: легковий седан В; № кузова/шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" за кредитним договором № DN81AR00000162 від 14 листопада 2007 року в розмірі 156 687,29 грн. В іншій частині позову відмовлено і вирішено питання стосовно судових витрат.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, предмет застави було реалізовано 13 грудня 2022 року, доказів цієї обставини суду не надано.

Як на підставу позовних вимог позивач у позові посилається на те, що сума заборгованості за тілом кредиту станом на 14 квітня 2012 року становить 67 202,84 грн., яка у подальшому змінюється по періодам, та станом на 13 грудня 2022 року становить 50 574,69 грн.

Проте жодного документу, який би підтверджував зазначені розміри заборгованості, матеріали справи не містять.

Судом досліджена виписка по рахунку № НОМЕР_4 за період з 14 листопада 2007 року до 28 грудня 2022 року, у якій зазначені дати та суми погашення за кредитним договором, без вказівки на сам розмір заборгованості.

Крім того, підсумовуючий рядок «разом» у цьому розрахунку містить суму 47 945,33, без зазначення валюти та виду, що саме це за сума. При цьому за проведеним судом розрахунком (арифметичні дії з додавання сум на погашення за кредитним договором) загальна сума на погашення заборгованості за кредитним договором, відповідно до вказаної виписки, складає 93 905,73 грн., замість зазначеної суми у розмірі 47 945,33.

За відсутності доказів про розмір простроченого основного зобов`язання відповідача, суд позбавлений можливості провести власний розрахунок 3 % річних та інфляційних сум за просторочення виконання зобов`язання та перевірити розрахунок, наведений позивачем.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач, у разі наявності труднощів щодо збирання доказів у справі, відповідно до ст.ст. 83, 84, 91, 103 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідними клопотаннями, що останнім зроблено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, наданих суду позивачем, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності, дають об`єктивні підстави вважати, що позов задоволенню не підлягає повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Учасники справи:

- позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д;

- відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено і підписано 16 жовтня 2023 року.

Суддя Г.Є. Майна