Справа№592/8945/23
Провадження №2/592/2049/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі: головуючого судді Алфьорова А.М., за участю секретаря Літовченко С.М., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бельського В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 17.05.2023 р. близько 07 год. 40 хв. він йшов разом зі своєю собакою в АДРЕСА_1 , де проходячи повз домоволодіння АДРЕСА_2 , яким користується відповідача, з території вказаного домоволодіння вискочила належна відповідачеві собака породи «американський стафордширський тер`єр», проламавши дошку в паркані та напав на його собаку, став кусати її за різні частини тіла, завдавши собаці тілесних ушкоджень. У той час, коли він забрав свого собаку на руки та намагався втекти від собаки відповідача, остання почала його кусати за руки, живіт, ніс та сідниці, завдаючи тим самим йому тілесних ушкоджень. У зв`язку з бездіяльністю відповідача по забезпеченню безпечного утримання ним собаки, постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.05.2023 р. ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 154 КУпАП. Внаслідок нападу собаки відповідача, його собака отримала численні рани у вигляді укусів, у зв`язку з чим він змушений був лікувати її у ветеринара, купувати ліки, нести матеріальні витрати по лікуванню собаки у сумі 1165 грн. Він особисто отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних укушених ран, внаслідок чого перебував у непрацездатному стані з 17.05.2023 р. по 02.06.2023 р. Під час лікування завданих йому тілесних ушкоджень ним були понесені матеріальні витрати на придбання ліків на загальну суму 2408 грн. 27 коп., а також на придбання одежі у сумі 3059 грн. 27 коп. Внаслідок дій відповідача, йому була завдана моральна шкода у вигляді психологічного стресу, фізичному болі та моральних стражданнях. Просить суд: стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у сумі 5467 грн. 27 коп. та моральну шкоду у сумі 100000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та адвокат Бельський В.М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували.

Заслухавши думку сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.05.2023 р. накладено на ОСОБА_2 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700 грн. з конфіскацією тварини собаки потенційно небезпечної породи «Американський стафордширський тер`єр».

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 17.05.2023 р. о 07 год. 40 хв. в АДРЕСА_1 , собака потенційно небезпечної породи «Американський стафордширський тер`єр» по кличці Джек, яка належить ОСОБА_2 , без намордника, виламав паркан та вибіг на вулицю, де в цей момент проходив ОСОБА_1 разом зі своєю собакою. Після чого собака по кличці Джек напала на ОСОБА_1 та його собаку, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, а його собака отримала численні рани у вигляді укусів.

Вказані обставини були встановлені судом під час розгляду та ухвалення рішення у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 154 КУпАП, тому доказуванню не підлягають під час розгляду цивільної справи.

У зв`язку з вказаною подією ОСОБА_1 поніс витрати на лікування своєї собаки, вартість яких склала 1165 грн, що підтверджується копією чека із ветеринарної клініки, які були досліджені у судовому засіданні.

Крім того, позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляд множинних укушених інфікованих ран обох рук, тулубу, правої сідниці та носу, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Позивач ОСОБА_1 поніс матеріальні витрати під час лікування на придбання необхідних ліків на суму 2408 грн. 27 коп., а також одягу, який був пошкоджений в ході нападу на нього собакою породи «Американський стафордширський тер`єр», у сумі 3059 грн. 27 коп., що підтверджується товарними чеками, оригінали яких були досліджені судовому засіданні.

Згідно з ч. 2 ст. 180 ЦК України, правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Статтею 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; при супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду. Фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані дотримуватися вимог нормативно-правових актів, санітарно-гігієнічних і ветеринарних норм та правил, а також не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 4 вказаної Постанови джерелом підвищеної небезпеки, належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Що також передбачено пунктами 4, 5, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України ). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювача шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що собака, яка покусала позивача ОСОБА_1 , була породи «Американський стафордширський тер`єр», вказана порода відноситься до Переліку порід собак, відповідальність власників яких підлягає обов`язковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2002 N 944.

Отже, відповідач ОСОБА_2 на підставі ст. 1184 ЦК України повинен відшкодувати шкоду, завдану внаслідок нападу собаки бійцівської породи.

Суд зазначає, що утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст. 68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки.

За положеннями ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Тобто собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У частині 5 статті 319 ЦК України зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Усвідомлення цього власником та здійснення свого права власності лише в межах та порядку, встановленому законом, є необхідним для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання свого права власності на собаку господарем.

Рішенням Сумської міської ради від 19.08.2015 р. № 4734 МР затверджено Правила утримання тварин у місті Суми (далі Правила).

Відповідно до п. 1.1 Правил правила утримання тварин у м. Суми встановлюють порядок їх утримання та поводження з ними, визначають права і обов`язки фізичних та юридичних осіб, що утримують тварин, а також забезпечення контролю в цій сфері.

Згідно п. 3.4 Правил місце тримання тварин повинно забезпечити неможливість заподіяння шкоди третім особам внаслідок агресивної або непередбачуваної дії тварин.

Відповідно до п. 3.5 Правил власникам домашніх тварин дозволяється утримувати цих тварин, зокрема, на території присадибної земельної ділянки за умови, якщо огорожа цієї ділянки забезпечує ізоляцію тварини на цій території та наявна попереджувальна табличка про існування тварини.

Згідно п. 5.1 Правил особи, які утримують тварин зобов`язані, зокрема, відшкодувати третім особам спричинену матеріальну та моральну шкоду, в результаті протиправно та винного утримання тварин, як самостійно так і на підставі відповідного правового рішення.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_2 було порушено порядок утримання небезпечної породи собаки, не забезпечено її ізольоване утримання на території домоволодіння, що призвело до негативних наслідків у вигляді заподіяння позивачу ОСОБА_1 та його собаці тілесних ушкоджень.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих позивачем доказів та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд приходить до переконання, що заявлені позивачем вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі 5467 грн. 27 коп. є обґрунтованими та документально підтвердженими.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 100000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, відповідно до п. 3 Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови доведенню підлягають: наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, наявність вини останнього в заподіянні шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач.

Таким чином, судом встановлено, що у зв`язку з нанесенням ОСОБА_1 тілесних ушкоджень собакою, власником якої є ОСОБА_2 , позивачу завдана моральної шкода.

Проте, суд вважає, що розмір заявленої моральної шкоди є завищеним.

Враховуючи вимоги розумності, справедливості та ступінь моральних страждань позивача, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 50000 грн, яка підлягає стягненню з відповідача, що на думку суду є справедливим і достатнім для компенсації понесених ОСОБА_1 страждань та переживань.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263, 264 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 5467 грн. 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 50000 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.М. Алфьоров