Р І Ш Е Н Н Я№ 127/7751/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Медяної Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук Ю.Ю.,

позивача та законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представників відповідача Головного управління Національної гвардії України Райчука О.С. та Заріпова Б.В.,

представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Железняка В.К.,

представника третьої особи Вінницької міської ради Чуй В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Головного управління Національної гвардії України, треті особи - ОСОБА_3 , Вінницька міська рада про визнання неправомірною відмови в приватизації квартири, визнання права на приватизацію квартири всім складом сім`ї та про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , який також діє в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України про визнання неправомірною відмови в приватизації квартири, визнання права на приватизацію квартири всім складом сім`ї та про зобов`язання вчинити певні дії, третя особа ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що він з 22.09.2018 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 .

У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, ОСОБА_5 має дитину від першого шлюбу ОСОБА_3 , яка проживає разом з позивачем, та входить до складу його сім`ї.

14.07.2020 ОСОБА_2 на склад сім`ї в три особи було видано ордер на право зайняття квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Зеленін та члени його сім`ї, зазначені в ордері, заселились у вказану квартиру, та зареєстрували там своє місце проживання.

02.02.2022 ОСОБА_2 звернувся до органу приватизації Головного управління Національної гвардії України з заявою про приватизацію вказаної вище квартири на трьох осіб, до якої було додано передбачені законодавством документи.

Проте, рішенням органу приватизації ГУ НГУ, оформленим протоколом, ОСОБА_2 відмовлено в приватизації квартири. Відмова мотивована тим, що він не надав документи, які посвідчують його родинні відносини з ОСОБА_3 .

Позивач вважає відмову необгрунтованою, та такою, що суперечить чинному законодавству. На його думку, Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» не містить вимог щодо подання документів, зазначених в п.18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», тобто положення виходить за межі закону. Також, органом приватизації ГУ НГУ не було враховано те, що згідно з вимогами законодавства, ОСОБА_3 , яка постійно проживає разом з ним, є членом його сім`ї, а тому подані ним документи в повній мірі підтверджували факт родинних зв`язків між ними.

З огляду на викладене, позивач просить суд визнати неправомірною відмову Головного управління Національної Гвардії України як органу приватизації, в приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оформлену протоколом №179 від 23.02.2022. Визнати право на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 її мешканцями: ОСОБА_2 квартиронаймачем, ОСОБА_1 сином, ОСОБА_3 донькою дружини, за наявності наданих ними органу приватизації документів про родинні взаємини: свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 22.09.2018; свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 06.03.2019, свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 14.10.2003. Зобов`язати Головне управління Національної Гвардії України як орган приватизації приватизувати за її мешканцями квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за наявності наданих документів про родинні взаємини мешканців квартири: ОСОБА_2 квартиронаймача, ОСОБА_1 сина, ОСОБА_3 доньки дружини. Крім цього, просив стягнути з відповідача на його користь документально підтверджені судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2023 відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (а.с.28).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.06.2023 задоволено клопотання представника третьої особи ОСОБА_3 адвоката Железняка В.К. Залучено до участі в справі Вінницьку міська раду в якості третьої особи без самостійних вимог. Витребувано у Головного управління Національної гвардії України належним чином посвідчені копії матеріалів справи, щодо приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заведену за заявою ОСОБА_2 від 02.02.2022. (а.с.56)

Відповідно до листа ГУ НГУ №27/10/3/3-6674/06 від 19.06.2023, надати копії матеріалів справи щодо приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , заведену за заявою ОСОБА_2 від 02.02.2022 не є можливим, оскільки 25.02.2022 вказані документи було знищено, що підтверджується відповідним актом. (а.с.88-89)

Представник відповідача ГУ НГУ Марченко В.О. надав суду письмові пояснення, в яких просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказане мотивоване тим, що ОСОБА_2 в порушення вимог абз.5 п.18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» не надав документи, що підтверджують його родинні зв`язки з ОСОБА_3 , як донькою його дружини. Саме ненадання вказаних документів і стало підставою для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 , тобто дії ГУ НГУ відповідають нормам чинного законодавства.

В судовому засіданні позивач та законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позов підтримав, просив задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні представники відповідача Головного управління Національної гвардії України Райчук О.С. та Заріпов Б.В. заперечували проти задоволення позову з підстав аналогічних викладеним в письмових поясненнях.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_3 адвокат Железняк В.К. позов підтримав, просив задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 22.09.2018 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 уклали шлюб, актовий запис №901. Прізвище дружини після укладення шлюбу ОСОБА_7 . Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого 22.09.2018 Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. (а.с.9)

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 06.03.2019 Шевченківським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є: ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с.10)

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 14.10.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, батьками ОСОБА_3 є: ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . (а.с.11)

Відповідно до витягу з протоколу №12 засідання центральної житлово-побутової комісії Головного управління Національної гвардії України від 21.12.2019, затверджено рішення командування та житлово-побутової комісії Південного територіального управління стосовно надання житлової площі у м. Вінниця, в/ч НОМЕР_5 . Надати двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 полковнику ОСОБА_2 на родину складом 3 особи, в т.ч.: він, донька дружини ОСОБА_3 , син ОСОБА_1 із зняттям з квартирного обліку. (а.с. 131-132)

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_5 Національної гвардії України полковника №119 від 21.05.2020, виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення полковника ОСОБА_2 , який здав справи і обов`язки за посадою заступника командира в/ч НОМЕР_5 (з громадської безпеки), та звільненого у відставку за станом здоров`я з 21.05.2020. Вислуга років на 21.05.2020 становить: час служби в календарному обчисленні 25 років, 09 місяців, 24 дні; час служби в пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) 03 роки, 05 місяців, 08 днів; для призначення пенсії 29 років, 03 місяці, 02 дні. (а.с.130)

14.07.2020 Виконавчим комітетом Вінницької міської ради на підставі рішення виконкому міської ради №1191 від 18.06.2020 ОСОБА_2 з сім`єю з трьох осіб видано ордер на жиле приміщення №0059 на право зайняття жилого приміщення жилою площею 32,4 кв.м., яке складається з 2 кімнат у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.12) Склад сім`ї: ОСОБА_2 квартиронаймач; ОСОБА_3 донька дружини; ОСОБА_1 син.

02.02.2022 ОСОБА_2 звернувся до органу приватизації ГУ НГУ з заявою про оформлення передачі в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність квартири, що займає ОСОБА_2 разом із членами сім`ї на умовах найму. При оформленні квартири у спільну часткову власність просить передати у приватну власність членам сім`ї у рівних частках: ОСОБА_2 , дочці дружини ОСОБА_3 , сину ОСОБА_1 . Уповноваженим власником житла визначено ОСОБА_2 (а.с.13-15) До заяви було додано перелік документів, у т.ч. довідку департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 від 29.09.2021 №69674.

Відповідно до журналу реєстрації заяв та прийнятих документів органу приватизації державного житлового фонду, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні Головного управління Національної гвардії України, 02.02.2022 за №180 від ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано копії паспортів громадян України, довідок про присвоєння РНОКПП, свідоцтв про шлюб, народження, довідки про місце реєстрації, копія ордеру, документи, що підтверджують невикористання чеків для приватизації. Особа, що здійснила реєстрацію ОСОБА_9 . Примітка рішення №179 від 23.02.2022, відмова.

Відповідно до витягу з акту про знищення справ органу приватизації державного житлового фонду, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні Головного управління Національної гвардії України від 25.02.2022 №2/144, затвердженого командувачем Національної, 25.02.2022 під час дій в умовах військового стану в ході екстреного знищення матеріальних носіїв секретної інформації здійснено знищення у тому числі: документації щодо відмови передачі квартири АДРЕСА_3 , у приватну спільну часткову власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (а.с.-92-95)

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону.

Відповідно до частини першої статті 345 ЦК України, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» ( надалі - Закон).

Згідно з ч.1 ст. 2 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду", до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (ч.2 ст.2 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Відповідно до ч.4 ст.5 Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Відповідно до ч.1,2 ст.8 Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до п.4 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 (далі Положення), передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника.

Пунктом 18 Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Так, громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Суд критично ставиться до твердження позивача про те, що оскільки вимоги п.18 Положення виходять за межі Закону, то вони не є обов`язковими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету міністрів від 12.05.2007 №717 «Про затвердження Положення про Міністерство з питань житлово-комунального господарства України», Міністерство з питань житлово-комунального господарства України (Мінжитлокомунгосп) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінжитлокомунгосп є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань забезпечення реалізації державної політики у сфері житлово-комунального господарства, житлової політики та міського електричного транспорту (трамвай, тролейбус).

Відповідно до п.7 «Положення про Міністерство з питань житлово-комунального господарства України», Мінжитлокомунгосп видає у межах своїх повноважень та відповідно до законодавства накази, організовує і контролює їх виконання.

Таким чином, уряд делегував Мінжитлокомунгоспу повноваження на видачу наказів, які є обов`язковими для виконання.

Відповідно до Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», цей Закон визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання.

Отже, вказаний закон встановлює лише основні принципи, за якими здійснюється приватизація житлового фонду.

Відповідно до п.1 Положення "Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" (далі - Положення) визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

Суд звертає увагу, що під «порядком» розуміється встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення передачі вказаних вище приміщень у власність громадян.

Таким чином, в даному випадку Положення не виходить за межі Закону, а лише встановлює порядок та процедуру реалізації його норм, у тому числі, шляхом встановлення переліку документів, які необхідно подати особі для реалізації її права на приватизацію об`єкта житлового фонду.

Таким чином, відсутня суперечність між даними правовими нормами, а тому немає необхідності застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Водночас, щодо самого факту відмови у задоволенні заяви через ненадання ОСОБА_2 вказаних вище документів, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз.5-6 п.6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, до членів сім`ї військовослужбовця, працівника міліції, особового складу державної пожежної охорони входять інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем, працівником міліції, особового складу державної пожежної охорони у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші).

В Листі Міністерства оборони України від 27.05.2002 міститься наступне роз`яснення: членами сім`ї військовослужбовця може бути визнано й інших осіб за умов постійного проживання разом із суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки тощо).

Відповідно до ч.2 ст.2 СК України, сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , як донька ОСОБА_5 від першого шлюбу, є падчеркою ОСОБА_2 . Також, судом встановлено і не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 проживають разом і ведуть спільне господарство, тобто ОСОБА_3 є членом сім`ї ОСОБА_2 . Суд звертає увагу, що в чинному законодавстві статус падчерки і пасинка не передбачає окремої процедури оформлення і відповідно не передбачено окремого документа, що підтверджує такий статус. Належними доказами сімейних зв`язків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як відчима та падчерки є свідоцтво про народження ОСОБА_3 , свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_2 та матер`ю ОСОБА_3 ОСОБА_5 , та довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказані документи були подані ОСОБА_2 до органу приватизації державного житлового фонду, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні Головного управління Національної гвардії України, проте ОСОБА_2 все одно було відмовлено в задоволенні його заяви, що свідчить про неправомірність такої відмови.

Також, суд звертає увагу на те, що у ч. 10 ст. 8 Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" встановлено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений законодавством і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Отже, відмова у приватизації житла через ненадання органу приватизації окремих документів не є передбаченою законом підставою, а тому є неправомірною.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц, а також постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 755/17528/17, від 24 травня 2021 року у справі № 296/2566/18, від 31 серпня 2022 року у справі № 758/9406/19, від 19 червня 2023 року у справі № 295/2637/20.

Згідно з практикою Верховного Суду ненадання заявником ордеру на квартиру не може бути єдиною підставою для відмови у приватизації житла, з огляду на те, що орган приватизації не був позбавлений можливості додатково витребувати від заявника документи, яких не вистачало для прийняття рішення (такий правовий підхід застосовано Верховним Судом у постановах від 24.02.2021 у справі № 296/4642/19, від 02.02.2022 у справі № 524/3501/20 а також від 09.08.2023 у справі №523/20890/21)

Копія ордеру на квартиру, як і копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо), входить до переліку документів, які подаються до органів приватизації, передбаченого п.18 Положення.

Отже, беручи до уваги вказану практику Верховного Суду, не може бути єдиною підставою для відмови у приватизації житла, ненадання заявником копії документів, передбачених п.18 Положення з огляду на те, що орган приватизації не був позбавлений можливості додатково витребувати від заявника вказані документи.

Виходячи з наведеного вище, позовна вимога позивача про визнання неправомірною відмову Головного управління Національної Гвардії України як органу приватизації, в приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оформлену протоколом №179 від 23.02.2022 підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Національної Гвардії України як органу приватизації приватизувати за її мешканцями квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , суд дійшов наступного висновку.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду. Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд. Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити дії після скасування його адміністративного акта. Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції. Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може». При цьому дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом.

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 у якій Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду у випадку задоволення позову має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, - не відповідає положенням Конвенції (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі № 2а-204/12). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що порушеному праву позивача кореспондує обов`язок відповідача прийняти законне рішення, і правильним, за даних обставин, способом захисту порушеного права позивача, - є зобов`язання відповідача прийняти таке рішення, оскільки це забезпечить повне поновлення порушеного права та унеможливить необхідність повторного звернення до суду.

У даній справі, за результатами розгляду документів, які були подані ОСОБА_2 , Головне управління Національної Гвардії України як орган приватизації використало надане йому законом право на прийняття рішення (оспорюваного розпорядження) про відмову в приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оформлену протоколом №179 від 23.02.2022, яке визнане неправомірним, а тому порушеному праву позивача кореспондує обов`язок відповідача прийняти законне рішення, і правильним, за даних обставин, способом захисту є зобов`язання Головного управління Національної Гвардії України, як органу приватизації приватизувати за її мешканцями квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки це забезпечить повне поновлення порушеного права та унеможливить необхідність повторного звернення до суду.

Таким чином, дана позовна вимога підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання права на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 її мешканцями, суд дійшов наступного висновку.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Отже, обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

У даній справі вказаний спосіб захисту прав позивача у спорі, що виник під час приватизації квартири, не є ефективним, оскільки відмова позивача у задоволенні заяви ОСОБА_2 про приватизацію квартири викликана не оспоренням або не визнанням відповідачем права позивача на безоплатну приватизацію житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а неподанням ОСОБА_2 певних документів, тобто не дотриманням процедури реалізації такого права. Отже, відповідач фактично визнає та не оспорює право позивача на приватизацію квартири.

З огляду на викладене, в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з урахуванням того, що позов було задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», ст.12, 13,76-81, 89,141,259,263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Головного управління Національної гвардії України, треті особи - ОСОБА_3 , Вінницька міська рада, про визнання неправомірною відмови в приватизації квартири, визнання права на приватизацію квартири всім складом сім`ї та про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Головного управління Національної Гвардії України, як органу приватизації, в приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оформлену протоколом №179 від 23.02.2022.

Зобов`язати Головне управління Національної Гвардії України, як орган приватизації, приватизувати за ОСОБА_2 квартиронаймачем, ОСОБА_1 сином, ОСОБА_3 донькою дружини, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Головного управління Національної гвардії України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2147,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач Головне управління Національної гвардії України, , місцезнаходження: м. Київ, вул. С.Хороброго, 9-А;

третя особа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

третя особа Вінницька міська рада, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 59.

Повний текст рішення складено 09.10.2023.

Суддя: