21.09.2023 Єдиний унікальний номер 205/1432/21
Номер провадження: 4с/205/42/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісового Олександра Олександровича,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник, ОСОБА_1 (далі скаржник) звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісового Олександра Олександровича.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2020 року по справі за № 205/1432/21 вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до закінчення повнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, з терміном навчання до 30.06.2023 року, але не пізніше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, починаючи стягнення з 22.02.2021 року.

Скаржник вказує, що на виконання означеного рішення державним виконавцем Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовою Анастасією Михайлівною було відкрито виконавче провадження ВП № 65626998.

Далі заявник зазначає, що 24.07.2023 року державним виконавцем Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовим Олександром Олександровичем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення в межах суми боргу у розмірі 60 768 грн. 25 коп.

Скаржник вважає дану постанову неправомірною, а висновок державного виконавця про відсутність майна у боржника на яке може бути звернуте стягнення передчасним і необґрунтованим, оскільки державний виконавець не вжив усіх передбачених законом «Про виконавче провадження» виконавчих дій та процесуальних заходів, направлених на виконання рішення суду.

У зв`язку з вищевикладеним скаржник вимушена звернутися до суду та просити суд: 1) визнати дії державного виконавця Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісового Олександра Олександровича щодо повернення виконавчого листа за № 205/1432/21 неправомірними; 2) скасувати постанову державного виконавця Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісового Олександра Олександровича від 24.07.2023 року за ВП № 65626998 про повернення виконавчого листа стягувачу; 3) зобов`язати державного виконавця Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісового Олександра Олександровича відновити ВП № 65626998 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 21.05.2021 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі за № 205/1432/21.

Скаржник у своїй скарзі просить розгляд її скарги проводити у її відсутність, також, зазначає про повне її підтримання та задоволення у повному обсязі.

Державний виконавець Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовий Олександр Олександрович у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Обставина повідомлення органу ДВС про день та час розгляду вказаної скарги підтверджується повідомленням підприємства поштового зв`язку про вручення 04.09.2023 року судової кореспонденції у вигляді судової повістки, ухвали суду з доданими матеріалами скарги вказаному органу ДВС.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скаржника, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2020 року по справі за № 205/1432/21 вирішено стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4частки з усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до закінчення повнолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, з терміном навчання до 30.06.2023 року, але не пізніше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, починаючи стягнення з 22.02.2021 року.

Матеріалами справи підтверджено, що 02.06.2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 65626998 державним виконавцем Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовою Анастасією Михайлівною.

Матеріалами справи також підтверджено, що 24.07.2023 року в межах означеного виконавчого провадження ВП № 65626998 державним виконавцем Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісовим Олександром Олександровичем було винесено спірну постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві, у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, в межах суми боргу (заборгованість на момент закінчення дитиною навчання 30.06.2023 року складає 60 768 грн. 25 коп.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

За положеннями ст. 451 ЦПК України суд має пересвідчитися у тому, чи були оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність виконавця прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця чи ні, та чи було при цьому порушене право заявника, або не було порушено.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає спеціальні законодавчі акти, зокрема Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкцію з організації примусового виконання рішень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5.

Так, стаття 1 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі за текстом - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

У ч. 1 ст. 18 цього Закону визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Таким чином, законодавство прямо зобов`язує державного виконавця вживати заходів примусового виконання рішень, у тому числі рішень судів про стягнення аліментів, і встановлює чіткі алгоритми та процедуру вчинення таких дій, для того щоб відповідний акт судової гілки влади був своєчасно та у його повному обсязі виконаний боржником.

Зокрема, частиною 3 ст. 18 Закону визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних (ч.5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Також за змістом ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" розшук майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Окрім цього, статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» окремо визначено додаткові заходи, які зобов`язаний вжити держаний виконавець для стягнення аліментів.

Так, відповідно до ч.3. ст. 71 вказаного Закону передбачає, що за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Також розділом ХVІ вищевказаної Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено особливості виконання рішень про стягнення аліментів.

Так, відповідно до п.2 розділу ХVІ вказаної Інструкції виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції. Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції.

У разі якщо боржник отримує заробіток (доходи) у різних місцях, відрахування аліментів із кожного виду виплат здійснюється за окремими постановами про звернення стягнення на доходи боржника згідно з розміром утримання, визначеним виконавчим документом.

У разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Пунктом 6 розділу ХVІ вказаної Інструкції за наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці), державний виконавець виносить вмотивовані постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення таких постанов не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється.

Відповідно до п.9, 10 розділу ХVІ вказаної Інструкції, виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У разі наявності заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, її стягнення проводиться у загальному порядку, визначеному Законом.

Суд зазначає, що п.2 ч.1 ст. 37 вказаного Закону передбачає право державного виконавця повернути виконавчий документ стягувачеві у випадку, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З аналізу вказаної норми закону вбачається, що виконавчий документ може бути повернуто стягувачеві за наявності такої самостійної підстави, як відсутність у боржника майна чи кошти, на які можливо звернути стягнення, за умови якщо заходи щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними.

Однак в даному випадку державним виконавцем суду не доведено вжиття державним виконавцем всіх дій, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та вказаною Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

Отримавши означену скаргу з доданими матеріалами, ухвалу суду та судову повістку державний виконавець не спростував викладених у ній доводів шляхом надання суду відомостей про вжиття у повному обсязі та в межах своєї компетенції відповідних виконавчих дій, спрямованих на виконання означеного судового рішення про стягнення аліментів.

Зокрема, суду не надано доказів того, що державним виконавцем були вжиті заходи для отримання інформації про періодичні доходи боржника, або заходів щодо встановлення в нього майна, на яке можливо звернути стягнення, у тому числі через направлення запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, як і не надано доказів здійснення виконавцем перевірки майнового стану боржника за місцем його проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

З урахуванням викладеного, зважаючи на повноваження та законодавчо визначені механізми, які мають бути застосовані державним виконавцями в процесі виконання судового рішення, суд вважає, що державний виконавець в даному випадку не вчинив всі передбачені законом дії та законодавчо визначені механізми для встановлення джерел доходу боржника та розшуку майна останнього у процесі виконання вищевказаного судового рішення.

Згідно ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частина перша статті 41 Закону визначає, У разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

За викладених обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги, в частині визнання дій державного виконавця неправомірними та скасуванню спірної постанови.

Щодо вимог про зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження, то суд відмовляє у задоволенні скарги в цій частині, оскільки такий обов`язок прямо встановлено для виконавця нормою закону, у зв`язку із чим додаткового врегулювання судовим рішенням не потребує.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 260, 451 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Скаргу ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісового Олександра Олександровича, - задовольнити частково.

2. Визнати дії державного виконавця Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісового Олександра Олександровича щодо повернення виконавчого листа за № 205/1432/21 (ВП № 65626998) неправомірними.

3. Скасувати постанову державного виконавця Амур нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лісового Олександра Олександровича від 24.07.2023 року за ВП № 65626998 про повернення виконавчого листа стягувачу.

4. У задоволені решти вимог за скаргою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Мовчан