Справа № 331/4640/21
Провадження № 2-п/331/29/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Антоненка М.В.,

при секретарі: Байрамовій Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2022 року, -

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2022 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що 27.08.2021 року позивачем ОСОБА_2 було подано до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя позовну заяву до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Заочним рішенням суду від 22 квітня 2022 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі та постановлено стягнути з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду внаслідок залиття квартири в сумі 78 791 грн. 00 коп.. судові витрати з оцінки майна в розмірі 1050 грн. та судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 284. ЦПК України - заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з Он я ного проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мас право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути таколс поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Зазначає, що судове рішення по справі було отримано ОСОБА_1 29.06.2023 року, про що в матеріалах справи міститься заява з його підписом.

Раніше про розгляд справи, постановлене судом рішення він повідомлений не був. Про наявність взагалі судового рішення і цивільної справи йому стало відомо з роз`яснень державного виконавця на його запитання щодо підстав стягнення коштів з пенсійної карти в червні 2023 року.

Вважає, що він має право на поновлення строку на оскарження судового рішення з наступних підстав.

Відповідно до змісту позовної заяви позивачем зазначено адресу його проживання: АДРЕСА_1 . Однак, за даною адресою він не мешкає, його місцем проживання є адреса - АДРЕСА_2 .

Звертає увагу суду на те, що у суду, на момент розгляду справи та постановления рішення була наявна інформація щодо відсутності реєстрації відповідача за зазначеним в позові місцем проживання. Так, відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, відомості щодо реєстрації ОСОБА_1 - відсутні (а.с. 184). Тому, судові повістки, що надсилались відповідачу на адресу, зазначену позивачем, неможливо вважати належним повідомленням особи. Жодної повістки він не отримував і не міг отримати, так як не мешкав за зазначеною адресою, що і було зазначено поштарем при поверненні повістки (а.с. 172, 179). Звідки на рекомендованому повідомленні (а.с. 183), з`явився підпис від ніби-то його імені - ОСОБА_1 не відомо.

Зазначає, що на той час після перенесеного інсульту він був фактично прикутий до ліжка, а враховуючи його вік і наслідки хвороби, самостійно не вчиняв жодної дії, був під постійним наглядом рідних.

Справа розглядалась за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 19.01.2022 року справу призначено до розгляду (а.с. 181) на 22.04.2022 року.

На а.с. 183 міститься рекомендоване повідомлення про нібито вручення ОСОБА_1 повістки, але зазначене повідомлення він не підписував, підпис на ньому не його. Отримати повістку він не міг по вищезазначеним підставам.

Зазначає, що на наступному арк. 184 справи містяться витяг про відсутність реєстрації за даною адресою, що за відсутності інформації у суду взагалі о належності квартири за визначеною адресою саме відповідачу, безумовно ставило під сумнів питання належної оповіщеності ОСОБА_4 про дату та час розгляду справи.

Вважає, що, у суду були відсутні підстави для заочного розгляду справи.

Тим більше, однією із обов`язкових умов заочного розгляду справи, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, є, - не подання відповідачем відзиву.

Але, відзив можливо подати виключно після отримання позовної заяви. Як свідчить зміст довідки на а.с. 170 - відповідачу не надсилались ані ухвала про відкриття провадження ані копія позовної заяви з додатками.

Вважає. що за умов не вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження, позову з додатками, і навіть не надіслання даних документів відповідачу, - підстави для проведення заочного розгляду справи були відсутні.

Ст. 283 ЦПК України передбачено, що відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Зазначає. що судове рішення йому не надсилалось.

На а.с. 193 міститься супровідний лист щодо направлення копії рішення відповідачу. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо фактичного направлення або фактичного отримання/неотримання рішення відповідачем. У випадку неотримання - кореспонденція повинна була вернутися до суду, у випадку отримання - в матеріалах справи повинно було бути повідомлення про отримання. Так як відсутні і перший і другий документ, висновок один - рішення відповідачу не надсилалось.

Крім іншого, зазначення на супровідному листі адреси відповідача, за якою, по матеріалам справи, відповідач не зареєстрований - унеможливлювало фактичне отримання ним даного рішення.

Ст. 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Вважає, що є всі підстави вважати, що він не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин.

Окрім поважності даних причин, вважає, що докази, на які він посилаюсь, мають істотне значення для вирішення справи, та не враховані судом при розгляді справи.

Зазначає. що він є неналежним відповідачем по даній справі та жодним чином не порушував права позивачки, та її не заливав.

В заочному рішенні встановлено факт, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , і саме тому на нього як на власника покладена відповідальність за спричинення шкоди.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо належності зазначеної квартири, не встановлено чи є взагалі квартира приватною власністю, чи може належить до комунального фонду, чи має одного чи декількох співвласників, і чи є ОСОБА_5 її власником/співвласником чи особою, яка в ній мешкає, та на яких підставах, чи може винаймачем. Відповідно до витягу на а.с. 184. навіть не має реєстрації за зазначеною адресою.

Звертає увагу суду на те, що жоден документ в матеріалах справи не дає підстави вважати ОСОБА_1 власником квартири, і як наслідок особою, винною у заподіянні шкоди внаслідок залиття квартири. То з яких підстав саме до нього заявлено позов та саме на нього покладено відповідальність за шкоду - невідомо.

Відповідно до приєднаної до заяви інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно - за РНОКПП, що належить йому, права власності на будь-яке нерухоме майно не зареєстровані.

В основу доказової бази щодо доведеності позовних вимог покладено АКТ обстеження технічного стану квартири АДРЕСА_4 та звіт з оцінки майна (майнового збитку). Інших доказів позивачем не надано.

Вважає, що жоден із зазначених документів не може вважатися належним доказом як взагалі по справі, так і щодо причетності відповідача до спричинення шкоди, з наступних підстав.

Факт залиття квартири позивачки нібито мав місце 22.12.2019 року. Жодного документу на підтвердження факту залиття квартири саме в цей день 22.12.2019 року - позивачем не надано.

Зі змісту акту вбачається, що обстеження було проведено 20 січня 2020 року, тобто через місяць, при цьому обстежена була виключно квартира позивачки.

Відповідно акту «власник квартири АДРЕСА_5 не дав доступу до обстеження інженерних мереж». В акті жодних посилань хто є власником квартири і хто не надав доступу до обстеження інженерних мереж і яких саме в кв. АДРЕСА_5 , до кого зверталися з таким проханням - не зазначено.

В акті зазначено: «вертикальний трубопровід ХВП знаходиться в аварійному стані, проходить через магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (бувш. кв. АДРЕСА_6 ). В разі ненадання доступу до заміни стояків, є загроза його затоплення, про що було повідомлено представнику магазину».

Таким чином, зі змісту акту вбачається, що вертикальний трубопровід ХВП саме в квартирі що обстежується № 4 ( бо до інших доступу не було ), знаходиться в аварійному стані і загрожує затопленням квартирі, що знаходиться нижче - АДРЕСА_6 .

В акті будь-які посилання на встановлені фактично інші пошкодження будь-яких інженерних систем ХВП, тим більше в квартирі АДРЕСА_5 , - відсутні, порушення норм технічної експлуатації будівель що призвели до течі - не встановлені і в акті не зазначені.

Таким чином, до висновку щодо причини затоплення - «теча по вертикальному трубопроводу в кв. АДРЕСА_5 », комісія дійшла шляхом припущень, так як цей же трубопровід в кв. АДРЕСА_7 був в аварійному стані.

Не виключається теча по вертикальному трубопроводу як в квартирі АДРЕСА_7 , де мережі знаходяться в аварійному стані, що встановлено актом, гак і в міжквартирних комунікаціях.

Суд, поклавши в основу вини власника квартири АДРЕСА_5 зазначений АКТ, не застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі по тексту - Закону) та Порядку обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, затверджені Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 15 серпня 2018 року № 219 (далі по тексту - Порядку), зі змісту яких вбачається, що «вертикальний трубопровод ХВН», аварійний стан якого в квартирі АДРЕСА_7 та теча якого в квартирі АДРЕСА_5 була встановлена комісією - відноситься до внтурішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, відповідальність за стан яких та обслуговування покладено на виконавця послуг та управителя будинку. Власники квартир багатоквартирного будинку не несуть відповідальності за стан внутрішньобудинкових систем до точки приєднання житлового приміщення. Точкою приєднання житлового приміщення є відгалуження від стояків у межах приміщення для вертикальної розводки. Обслуговування систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води в межах житлового (нежитлового) приміщення від точки приєднання здійснюється його власником (співвласниками) (розділ 1 п.п. 3-9, розділи 2 і 3 Порядку, ст. 1 ч. 1 п. 3, ст. 5 ч. 1 п. 1. ст. 8 та ін. Закону).

Теча саме на внутрішньоквартирних комунікаціях в квартирі АДРЕСА_5 , АКТом встановлена не була.

Таким чином, з урахуванням зазначених норма права, АКТ є доказом вини організації, яка в даному багатоквартирному будинку є відповідальною за обслуговування внутрішньобудинкових мереж. Це - або компанія управитель ТОВ «Місто для людей Запоріжжя», або виконавець послуг - КП Водоканал, в залежності від виду укладеного договору, копія якого в матеріалах справи відсутня і позивачем не надавалась.

АКТ не визначає винною особою та не встановлює вину власника квартири АДРЕСА_5 . не встановлено комісією і не зазначено в акті навіть місце прориву труби, в акті лише припущено (без огляду) що «залиття з кв. АДРЕСА_5 », і «рекомендовано вирішувати питання компенсації у встановленому законом порядку». Зазначений висновок АКТу не суперечить наведеним мною нормам права, і надає позивачу право внаслідок пошкодження внутрішньобудинкових мереж, неважливо в межах якої квартири, чи між квартирами, вирішувати питання компенсації у встановленому законом порядку - шляхом подання позову до винної особи - відповідальної за внутрішньобудинкові мережі. Для того щоб встановити відповідальну особу за експлуатацію водопровідної мережі, слід знайти точку розподілу послуг, точку прорива, отже, й відповідальності. Зазначені обставини по даній справі взагалі не встановлювались.

Акт, в якому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити - не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому. Тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди, (постанова КЦС ВС по справі №2-1974/11 від 21.02.2018 року, постанова КЦС ВС по справі №465/2120/14-ц від 10.05.2018 року).

Що стосується іншого доказу, покладеного судом в основу висновку про вину відповідача. Це Звіт з оцінки майна (майнового збитку).

Вважає. що неможливо даний доказ визнати належним по наступним підставам: дата проведення обстеження 18 травня 2020 року, тобто через 5 місяців після затоплення, що фактично ставить під сумнів достовірність висновків з питання часу пошкодження майна. І цю обставину фактично підтверджено самим висновком, в якому зроблено наступне посилання: «ринковий майновий матеріальний збиток, нанесений Об`єкту дослідження, виходячи з мети оцінки і сфери застосування звіту про оцінку, даних викладених в цьому звіті, припущень і суджень, обмежень і висновків, станом на дату оцінку 22.12.2019 року становить 78791,00 грн.» У розділі 8 Звіту зазначено, що «висновки дійсні в межах припущень».

Зазначає, що, звіт з оцінки майна встановлює виключно розмір матеріальних збитків, він не є доказом вини конкретної особи, а тим більше відповідача ОСОБА_1 .

Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Така особа може бути звільнена від відшкодування шкоди, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом вищезазначеної ст. 1166 ЦК для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, мілс ними і шкодою є безпосередній причинний зв 'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, для покладення обов`язку відшкодування майнової шкоди на конкретну особу, необхідно: встановити винну особу (осіб), яка(і) завдала(и) шкоду, встановити неправомірність дій винної особи (осіб), встановити, чи спричинено майнову шкоду однією особою, кількома особами та в якій частині, або спільними діями декількох осіб, вік цих осіб та осіб, які несуть цивільну відповідальність за спричинену шкоду, обсяг їх вини, встановити причинний зв`язок між діями винної особи (осіб) і спричиненою шкодою.

Вважає. що покладаючи обов`язок відшкодування шкоди на відповідача, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу щодо підстав покладення відповідальності на ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати заочне рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя по справі № 331/4640/2021, провадження № 2/331/195/2022 від 22 квітня 2022 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_6 заяву підтримала, просила її задовольнити та скасувати заочне рішення по справі з підстав викладених у заяві.

Представник позивача ОСОБА_7 та позивач ОСОБА_2 заперечували проти задоволення заяви ОСОБА_1 з підставі викладених у запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартири задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) завдану матеріальну шкоду, внаслідок залита квартири у розмірі 78791 (сімдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто одну) гривню 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати з оцінки майна у розмірі 1050 (одна тисяча п`ятдесят) гривень 00 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Згідно частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Зі змісту ст. 288 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе лише у випадку встановлення судом двох обставин: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 судові повістки про виклик до суду на 16.11.2021 року 09 год. 30 хв., 19.01.2022 року 08 год. 45 хв. не отримував. Оскільки в матеріалах справи знаходяться конверти на яких зазначені причини повернення: «Адресат відсутній за вказаною адресою», «За закінченням терміну зберігання». Як з`ясовано у судовому засіданні судову повістку про виклик до суду на 22.04.2022 року на 10 год. 30 хв. ОСОБА_1 також не отримував, хоча в матеріалах справи наявне повідомлення про вручення судової повістки.

Відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно із вимогою частини першої та другої статті 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Тому суд приходить до висновку, що це є поважною причиною пропуску ОСОБА_1 судових засідань у Жовтневому районному суді м. Запоріжжя.

Заочне рішення суду від 22.04.2022 року не було отримано відповідачем ОСОБА_1 , оскільки в матеріалах справи знаходиться конверт, який був повернутий суду 01.07.2022 року. Причина невручення зазначена: «Адресат відсутній за вказаною адресою»

28.06.2023 року заявником ОСОБА_1 була подана до суду заява про ознайомлення з матеріалами справи та надання рішення суду. Відповідно до заяви ОСОБА_1 , 29.06.2023 року ОСОБА_9 ознайомилась з матеріалами справи та отримала копію рішення суду від 22.04.2022 року. 17.07.2023 року заявником ОСОБА_1 була подана заява про перегляд заочного рішення по справі.

Згідно з ч. 1 ст. 284 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України ), заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заявник ОСОБА_1 зазначає, що він не з`являвся у судове засідання та не подав відзиву на позовну заяву з поважних причин, бо не отримував судової кореспонденції, а докази, на які він спирається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, заявник ОСОБА_1 зазначає, що він не є відповідачем по справі, оскільки він не є власником квартири АДРЕСА_3 , однак, заявити про це він міг тільки до винесення рішення у справі.

Із змісту ч. 1 ст. 284 ЦПК України вбачається, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

У відповідності до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення; скасувати і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Як на думку суду, заява про перегляд заочного рішення суду є обґрунтованою та містить заперечення, які слід ретельним чином дослідити в судовому засіданні, що в свою чергу, може суттєво вплинути на прийняте судом рішення. Крім того, дійсно відповідач ОСОБА_1 не отримував судові повістки на 16.11.2021 року 09 год. 30 хв., 19.01.2022 року 08 год. 45 хв. та 22.04.2022 року на 10 год. 30 хв. та не був присутній у судових засіданнях і не мав можливості приймати участь у змагальному процесі.

На підставі викладеного, суд вбачає підстави для скасування заочного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав докази, на які він посилається та які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Крім того, суд вважає причину пропущення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2022 року, поважною, а тому приходить до висновку про поновлення заявнику ОСОБА_1 строку на її подання.

Керуючись ст. ст. 287, 288 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2022 року - задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2022 року.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі № 331/4640/21 від 22.04.2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок залиття квартир - скасувати.

Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Призначити розгляд цієї справи у підготовче судове засідання, яке відбудеться в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 25.01.2024 року 09 годині 00 хвилин.

Встановити відповідачу 15 (п`ятнадцятиденний) строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, в якому викладаються заперечення проти позову.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 178 ЦПК України до відзиву додаються: докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Зобов`язати відповідача одночасно із надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) копію такого відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Роз`яснити, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Учасники процесу можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб адресою сторінки на офіційному веб порталі судової влади України: http://court. gov.ua/fair/sud0808.

Копію ухвали надіслати сторонам для відома та виконання.

У судове засідання викликати сторони по справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу підписано суддею 10.10.2023 року.

Суддя: М.В.Антоненко