Справа № 201/2049/23
Провадження № 2/201/1332/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19 червня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Покопцевої Д.О.,

з секретарем судового засідання Ковтун К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначив, що 18.02.2021р. між ним та відповідачем укладено договір безпроцентної позики № Д180221-02, за умовами якого позивач як позикодавець передав у власність відповідача як позичальника грошові кошти в сумі 68 875грн 80коп, а відповідач зобов`язався повернути їх в строк 18.04.2021р. включно, двома платежами 1 269грн 60коп до 18.03.2021р., 67 606грн 20коп до 18.04.2021р. включно.

05.03.2021р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до цього договору, якою змінені графік повернення позики до 18.04.2021р., та її суму - 104 239грн 25коп.

29.03.2021р. між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до цього договору, якою змінені графік повернення позики та її суму, яка становить 113 366грн 09коп.

20.04.2021р. між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до цього договору, якою змінені графік повернення позики- до 18.07.2021р., та її суму - 95 326грн 45коп.

07.06.2021р між сторонами укладено додаткову угоду № 4 до цього договору, якою змінені графік повернення позики та її суму, яка становить 101 870грн 67коп.

21.07.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду № 5 до цього договору, якою змінені графік повернення позики до 18.11.2021р., та її суму - 114 094грн 37коп, відповідач склав розписку, якою підтвердив отримання позики у сумі 114 094,37 грн. та зобов`язався повернути грошові кошти до 18.11.2021 року.

Крім того, відповідач зобов`язався повернути суму позики, яка визначена пунктом 1 договору, відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів, який визначений у пункті 5 Договору, але до 18.11.2021р. позику не повернув.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 114 094грн 37коп, штраф за договором позики в сумі 107 818грн 83коп, згідно ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 19.08.2021 по 23.02.2022р. в сумі 1 772грн 37коп, інфляційні витрати за період 0 01.09.2021 по 23.02.2022р. в сумі 7 495грн 55коп, а всього 231 181грн 12коп, та судові витрати, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки не сповістив, відзиву не подав, направлені на його адресу судові повістки повернуті неврученими із довідкою пошти про відсутність адресата за вказаною адресою та за закінченням терміну зберігання. Відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.

За відсутності заперечень суд ухвалює заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

18.02.2021р. між ним та відповідачем укладено договір безпроцентної позики № Д180221-02, за умовами якого позивач як позикодавець передав у власність відповідача як позичальника грошові кошти в сумі 68 875грн 80коп, а відповідач зобов`язався повернути їх в строк 18.04.2021р. включно, двома платежами 1 269грн 60коп до 18.03.2021р., 67 606грн 20коп до 18.04.2021р. включно (а.с.9-10).

05.03.2021р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до цього договору, якою сторони погодили повернення 1 551грн 95коп до 18.03.2021р. 102 687грн 30коп (а.с.11-12).

29.03.2021р. між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до цього договору, якою сторони погодили суму позики 113 366грн 09коп до 18.04.2021р. (а.с.13-14).

20.04.2021р. між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до цього договору, якою погодили змінені графік повернення позики та її суму 5 185грн 12коп до 18.05.2021р., 5 182грн 12коп до 18.06.2021р., 84 956грн 21коп до 18.07.2021р. включно (а.с.15-16).

07.06.2021р між сторонами укладено додаткову угоду № 4 до цього договору, якою погоджено повернення 5 433грн 76коп позики до 18.06.2021р., 96 436грн 91коп до 18.07.2021р. включно (а.с.17-18).

21.07.2021 року між сторонами укладено додаткову угоду № 5 до цього договору, якою змінені графік повернення позики: по 5 885грн 82коп до 18.08.2021р., до 18.09.2021р., до 18.10.2021р., та 96 436грн 91коп до 18.11.202р. включно.

Відповідач склав позивачу розписку про те. що отримав від позивача грошові кошти в сумі 114 094грн 37коп і зобов`язується їх повернути до 18.11.2021р.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Позивачем підтверджено факт отримання в борг відповідачем (тобто із зобов`язанням повернення) грошової суми 114 094грн 37коп, дату її отримання, що з урахуванням норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14, доводить факт отримання відповідачем грошей у борг.

Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови договору позики і не повернув позивачу грошового боргу, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення суми боргу на користь позивача.

Також п. 10 укладеного між сторонами договору передбачена неустойка за несвоєчасне повернення позики у розмірі 1 % за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, від загальної суми заборгованості.

Позивач, зменшивши розмір неустойки до 0,5 відсотка, просить стягнути з відповідача за 189 днів (з 19.08.2021 до 23.02.2022р.р.) 107 818грн 83коп.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до п.3 ч.1ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема- сплата неустойки.

Водночас пунктом 1 статті 1 Закону України від 16.06.2020р. № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», який набрав чинності 04.07.2020р. та яким внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та доповнено пунктом 15 такого змісту: «У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення».

Дія карантину продовжувалася неодноразово, припинена 01.07.2023р.

З огляду на приписи п.15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, наведені постанову Кабінету Міністрів України, якими з 12.03.2020р. установлено на всій території України карантин, що діяв протягом всього періоду, за який нараховується неустойка (з 19.08.2021 до 23.02.2022р.р.), слід відмовити у її стягненні.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16 грудня 2021 року у справі № 922/4076/20, 25 жовтня 2022 року у справі № 916/183/22, 05 квітня 2023 року у справі № 756/7895/21.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Із зазначеного випливає, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення боргу за договором позики в сумі 114 094грн 37коп, згідно ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 19.08.2021 по 23.02.2022р. в сумі 1 772грн 37коп, інфляційних втрат за період 0 01.09.2021 по 23.02.2022р. в сумі 7 495грн 55коп.

В іншій частині слід відмовити.

Понесені позивачем судові витрати стягнути з відповідача пропорційно задоволеній сумі позову.

Так, позивачем сплачено 1848грн 44 копійок судового збору (а.с.31), та понесено 20 000грн витрат на професійну правничу допомогу, згідно договору про надання правничої допомоги від 16.02.2023 року № 160223 (а.с.45-46), додатковою угодою до цього договору, п.1 якої визначено фіксовану суму вартості послуг адвоката з надання правничої допомоги, зокрема, проведення аналізу наявних документів, що були сформовані за результатами виконання сторонами договору позики від 18.02.2021 року №Д180221-02, проведення аналізу судової практики з питання стягнення заборгованості за договорами позики,написання, підготовка, оформлення позовної заяви про стягнення заборгованості за договором позики від 18.02.2021 року №Д180221-02 з додатками, направлення позову сторонам.

За умови належного підтвердження, витрати на професійну правничу допомогу стягуються і у випадку, коли фактично ще не сплачені стороною, а тільки мають бути сплачені (ВС/ОП/КГС, №922/445/19 від 03.10.2019).

Відтак загальна сума судових витрат позивача складає 21 848грн 44коп.

Позов заявлено на суму 321 181грн 12коп, задоволено на суму 123 362грн 29коп.

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 11 658грн грн 70коп судових витрат пропорційно задоволеній сумі позову (123 362грн 29коп (задоволена сума позову) х 21 848грн 44коп (судових витрат) / 231 181грн 12коп (заявлена сума позову).

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в сумі 114 094 гривень 37 копійок, згідно ст. 625 ЦК України 3% річних за період з 19 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року в сумі 1 772 гривні 37 копійок, інфляційні втрати за період з 01 вересня 2021 року по 23 лютого 2022 року в сумі 7 495 гривень 55 копійок, судові витрати в сумі 11 658 гривень 70 копійок, а всього 135 020 (сто тридцять п`ять тисяч двадцять) гривень 99 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.О. Покопцева