Справа № 459/1528/23
Провадження № 2/459/265/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Новосад М.Д.

з участю:

секретаря судових засідань Джугало Т.М.

представника позивача ОСОБА_1

предстасника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Червонограді за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства Страхова компанія «Мега-Гарант», з участю третьої особи на стороні відповідача: Моторно Транспортного Страхового Бюро про стягнення страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

08.05.2023 позивачка звернулась до суду із даним позовом, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» в її користь 20796,02грн. страхового відшкодування, із ОСОБА_4 в її користь 23 929,84грн. відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, що становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та 1950 грн. за проведення експертного висновку, та стягнути із відповідачів у рівних частках судові витрати по справі, які включають витрати на судовий збір, проведення експертизи, та витрати на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 28.01.2022р. об 10.30 год. по вул.Львівська, 32 в м. Червоноград відбулось ДТП. Автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 під час виконання заднім ходом маневру правого повороту здійснив наїзд на автомобіль Mercedes-Benz E200 д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував чоловік позивачки ОСОБА_5 . Внаслідок такого наїзду, у автомобіля Mercedes-Benz E200 д.н.з. НОМЕР_2 було пошкоджено передні ліві двері.

За згодою сторін на місці дорожньо-транспортної пригоди 28.01.2022 сторонами було укладено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). Згідно вказаного Європротоколу ОСОБА_4 повністю визнала свою вину.

У строк визначений законодавством, позивачка як власник автомобіля повідомила страхову компанію винуватця ДТП - АТ «СК «Мега-Гарант» про вказане ДТП.

Її пошкоджений автомобіль був оглянутий представником Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» для визначення вартості пошкодження. Однак в кінцевому результаті, жодного висновку про вартість відшкодування страховою не надано.

Більше того, вона неодноразово надсилала страховій компанії листи/претензії з вимогою виплатити страхове відшкодування, однак жодної відповіді не має. АТ СК «Мега-Гарант» перебуває в стані припинення. У зв`язку із цим нею було самостійно замовлено експертизу.

19.04.2023 судовим експертом Романяк А.М. було складено висновок експерта №516/23, згідно із яким вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz E200 д.н.з. НОМЕР_2 станом на момент ДТП 28.01.2022 становить 44 725,86 грн. Вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяного власнику автомобіля Mercedes-Benz E200 д.н.з. НОМЕР_2 станом на момент ДТП 28.01.2022 становить 20 796,02 грн.

Зважаючи на викладені обставини, із АТ СК «Мега-Гарант» слід стягнути 20 796,02грн. страхового відшкодування. Однак, так як вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz E200 д.н.з. НОМЕР_2 становить 44 725,86 грн., тому на підставі ст.1194 ЦК України просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 44 725,86 - 20796,02 = 23 929,84грн., як різницю між розміром шкоди та розміром страхової виплати. Крім заподіяної шкоди належного їй транспортного засобу позивачка зазнала інших витрат, зокрема: вартість проведення експертного висновку 1 950,00 грн. та витрати на правничу допомогу, які становлять 8000 грн.. Вважає, що дані кошти необхідно стягнути з відповідача.

29.05.2023 у справі було відкрито провадження.

15.06.2023 представник третьої особи надав суду письмові пояснення щодо позову.

10.09.2023 представник третьої особи подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказав, що підтримує позицію, викладену письмових поясненнях.

02.08.2023 відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позов заперечила. Вказала, що вони із позивачкою домовились врегулювати даний спір добровільно. Однак в подальшому чоловік позивачки надіслав їй листа про вимогу сплати 63000 грн. за ремонт авто. Позовні вимоги не визнала.

26.09.2023 в судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, вказаних у ньому.

Представник третьої особи вказала, що відповідачАТ Страхова компанія «Мега-Гарант» 05.10.2022 втратило членство в Моторно-транспортному страховому бюро. Господарський суд ще не визнав дану страхову компанію банкрутом, процес припинення може тривати довго, ніяких даних щодо повноважень цієї страхової компанії не надходило.

Вислухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

В силу приписів ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 8 ч.2 ст. 16 ЦК України встановлено спосіб захисту цивільного права шляхом відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Судом встановлено, що 28.01.2022р. об 10 год. 30хв. по вул. Львівська, 32 в м. Червоноград відбулось ДТП. Автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 під час виконання заднім ходом маневру правого повороту здійснив наїзд на автомобіль Mercedes-Benz E200 д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував чоловік позивачки ОСОБА_5 . Внаслідок такого наїзду, у автомобіля Mercedes-Benz E200 д.н.з. НОМЕР_2 було пошкоджено передні ліві двері.

За згодою сторін на місці дорожньо-транспортної пригоди 28.01.2022р. сторонами було укладено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). Згідно вказаного Європротоколу відповідачка ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у ДТП.

Європротокол складений між учасниками ДТП є безумовним доказом настання страхової події, а також і доказом винуватості водія транспортного засобу. Вказаний висновок відповідає правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 20.06.2018 по справі № 308/3162/15-ц, та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду що викладена у постанові від 29.10.2018 по справі № 466/6537/16-ц.

У строк визначений законодавством, позивачка як власник автомобіля повідомила страхову компанію винуватця ДТП - АТ «СК «Мега-Гарант» про вказане ДТП. Її пошкоджений автомобіль був оглянутий представником страхової компанії для визначення вартості пошкодження. Однак жодного висновку про вартість відшкодування страховою компанією не було надано.

Позивачка зверталась до відповідача АТ «СК «Мега-Гарант» із листами/претензіями з вимогою виплатити страхове відшкодування, однак жодної відповіді не отримала. Тому позивачка самостійно замовила експертизу.

19.04.2023 судовим експертом Романяк А.М. було складено висновок експерта №516/23. Згідно вказаного висновку вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz E200 д.н.з. НОМЕР_2 станом на момент ДТП 28.01.2022 становить 44 725,86 грн. Вартість матеріального збитку з технічної точки зору заподіяного власнику автомобіля Mercedes-Benz E200 д.н.з. НОМЕР_2 станом на момент ДТП 28.01.2022р. становить 20 796,02 грн.

Згідно із ст.6 ЗУ « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За правилами статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Зі змісту статті 980 ЦК України слідує, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Страхування може бути добровільним або обов`язковим (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Одним з видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в даній сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року N1961-IV (далі - Закон N1961-IV).

Отже, предметом даного спору є вимога про відшкодування завданої матеріальної шкоди у вигляді сплати матеріального збитку завданого позивачу, в результаті пошкодження його транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону N1961-IV).

Згідно зі статтею 5 вищевказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до пунктів 1 та 4 статті 9 Закону N1961-IV страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року при розгляді справи №755/18006/15-ц у пунктах, 69, 71-74 постанови дійшла наступних висновків:

«У випадку, коли делікті відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Законуреалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.»

Таким чином, дотримуючись вищевказаного висновку Великої Палати Верховного Cуду, суд дійшов переконання, що матеріальна шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП має відшкодовуватись, страховиком відповідача, а в разі недостатності страхової виплати згідно вимог ст. 1194,1195 ЦК України і винуватцем ДТП.

Тому, враховуючи наведене, із АТ СК «Мега-Гарант» слід стягнути 20 796,02 грн..

Згідно ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до п. ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В силу статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Аналогічне трактування закону зазначене у п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки".

У відповідності до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Однак, як вбачається із висновку експерта, вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz E200 д.н.з. НОМЕР_2 становить 44 725,86грн.

Згідно із п 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховний суд у складі судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові №686/17155/15-ц від 03.10.2018 підтримав правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 де було зазначено, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець.

Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2019 у справі №676/518/17 доходить наступного висновку, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням».

Крім того, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд також і у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №359/2309/17, вказавши, що системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й уразі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі така майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

До аналогічних висновків прийшли судді Верховного Суду у постановах від 22 січня 2019 року у справі №676/518/17, від 23 січня 2019 року у справі №750/6218/16-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №645/3746/16-ц, №591/3152/16-ц від 25.03.2019 року, від 25 березня 2019 року у справі №591/3152/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц, від 18 лютого 2020 року у справі №522/1251/15-ц.

Вищевказане свідчить про обґрунтованість та наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення із відповідача ОСОБА_4 різниці між розміром шкоди та розміром страхової виплати , що становить 44 725,86 - 20796,02 = 23 929,84 грн..

Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу, судом ураховано наступне.

Згідно із п.п.1,2 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.ч.1-3 ст.137 ЦПК України) .

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Представник позивача надав копію договору про надання юридичних послуг від 01.07.2022 та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 05.05.2023, згідно із якими загальна вартість витрат на оплату послуг адвоката становить 8000 грн..

Виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на корить позивача заявлених витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що позивачем заявлено дві вимоги щодо одного предмету спору, в силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідачів в користь позивачки підлягає стягненню по 50% від суми сплаченого судового збору по 536,80 грн., по 50% від суми сплачених витрат за проведення експертизи по 975 грн., та по 50% від суми витрат на правову допомогу по 4000 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ), Акціонерного товариства Страхова компанія «Мега-Гарант» (ЄДРПОУ 30035289, м. Харків, вул. Донця-захаржевського, 6/8, 61057), з участю третьої особи на стороні відповідача: Моторно Транспортного Страхового Бюро ( м. Київ-2, а/с 272, 02002) про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» в користь ОСОБА_3 20796,02 грн. страхового відшкодування, 536,80 грн. судового збору, 975 грн. сплачених витрат за проведення експертизи та 4000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 23 929,84 грн. відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, та 536,80 грн. судового збору, 975 грн. сплачених витрат за проведення експертизи та 4000 грн. витрат на правову допомогу.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 26.09.2023.

Суддя: М. Д. Новосад