Ухвала

17 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 127/27978/22

провадження № 61-14541 ск 23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Чернілевською Русланою Віталіївною, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

1. У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила скасувати наказ начальника Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» (далі - ДУ «Вінницька УВП (№ 1)») від 10 жовтня 2022 року № 39/ОС-СТ-22 «Про підсумки службового розслідування»; скасувати наказ начальника ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» від 10 жовтня 2022 року № 140/ОС-22 «Про особовий склад», яким звільнено її з роботи за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); поновити її на посаді начальника фінансового відділу - головного бухгалтера ДУ «Вінницька УВП (№ 1)»; стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01 листопада 2022 року по день набрання законної сили рішенням суду про поновлення на роботі.

2. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

3. Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2023 року - без змін.

4. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач на законних підставах була звільнена з роботи за систематичне невиконання нею без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

5. У жовтні 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана засобами поштового зв`язку 06 жовтня 2023 року її представником - адвокатом Чернілевською Р. В., на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року, в якій скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

6. Підставою касаційного оскарження судового рішення скаржник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

7. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вказує на те, що суди попередніх інстанцій не врахували правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 369/3071/19, щодо моменту виявлення проступку. Так у вказаній справі Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо спливу строку для застосування до позивача дисциплінарного стягнення, вказавши, що акт від 11 січня 2019 року за результатами службового розслідування, який в оскаржуваному наказі зазначено однією з підстав звільнення, є повторенням висновку службової перевірки від 29 листопада 2018 року щодо встановлених обставин події від 16 жовтня 2018 року. Отже, встановивши, що станом на 30 січня 2019 року (день звільнення) встановлений частиною першою статті 148 КЗпП України строк для застосування до позивача дисциплінарного стягнення за проступок на роботі, виявлений 29 листопада 2018 року, сплив, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність передбачених пунктом третім статті 40 КЗпП України підстав для розірвання з ним трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. В цій справі висновок службового розслідування від 29 липня 2022 року, в частині виявлених порушень у роботі фінансового відділу, повністю повторює довідку від 22 червня 2022 року.

8. Скаржник також зазначає, що суди не звернули уваги на: відсутність в наказі про звільнення фактів порушення трудової дисципліни, не врахувавши при цьому правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17; відсутність повторюваності порушення трудової дисципліни, не перевіривши законність попереднього наказу про оголошення догани від 16 листопада 2021 року, що суперечить правовим висновкам, викладеним в постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 212/5018/20 та від 19 липня 2023 року у справі № 216/1431/19; неможливість накладення дисциплінарного стягнення на неї на підставі висновку службового розслідування, за умови, що вона не є особою рядового і начальницького складу, і службове розслідування призначене начальником Міжрегіонального управління стосовно начальника ДУ «Вінницька УВП (№ 1)».

9. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

10. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

11. Судами попередніх інстанцій встановлено, що в період з 13 грудня 2016 року по 31 жовтня 2022 року ОСОБА_1 перебувала на посаді начальника фінансового відділу - головного бухгалтера Вінницької установи виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області (№ 1), яка перейменована на ДУ «Вінницька УВП (№ 1)».

12. Наказом начальника ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» від 16 листопада 2021 року № 82/ОС-СТ-21 ОСОБА_1 оголошено догану за невиконання протокольного рішення наради від 23 лютого 2021 року щодо ведення бухгалтерського обліку у електронній системі «МІА: Облік та Звітність», відсутності дієвого контролю за роботою підлеглих. Вказана догана не оспорювалася позивачем.

13. Згідно з планом-завданням, затвердженим начальником Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, було проведено перевірку окремих питань фінансово-господарської діяльності ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» за результатами якої складно довідку про результати.

14. Зазначеною перевіркою, яка проводилась з 15 по 22 червня 2022 року виявлено ряд порушень, а тому членами перевірки запропоновано усунути їх і зазначено виконавців, серед яких у переважній більшості головний бухгалтер.

15. Протоколом наради від 06 липня 2022 року вирішено ініціювати притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» та посадових осіб.

16. В подальшому, на виконання наказу Міністерства Юстиції України від 30 червня 2022 року «Про проведення службового розслідування», комісією проведено службове розслідування щодо невиконання або неналежного виконання під час службової діяльності вимог чинного законодавства начальником ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» - начальником арештного дому полковником внутрішньої служби Дудоладовим А. А. та іншими посадовими особами ДУ «Вінницька УВП (№ 1)», за результатами якого 29 липня 2022 року складено висновок.

17. За вказаним висновком члени комісії вважали доцільним рекомендувати начальнику ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» прийняти рішення щодо доцільності в подальшому перебування на займаній посаді начальника фінансового відділу - головного бухгалтера ОСОБА_1 у зв`язку з неналежним виконанням нею посадових обов`язків, порушення вимог чинного законодавства в частині відсутності контролю за фінансово-господарською діяльністю установи.

18. З висновком службового розслідування від 29 липня 2022 року позивач була ознайомлена 10 жовтня 2022 року, оскільки з 01 серпня 2022 року (наступний робочий день після складення висновку) по 07 жовтня 2022 року вона перебувала на лікарняному.

19. З висновку службового розслідування щодо невиконання або неналежного виконання під час службової діяльності вимог чинного законодавства вбачається, що ОСОБА_1 , письмово викладала свої пояснення щодо виявлених порушень.

20. Наказом начальника ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» від 10 жовтня 2022 року № 140/ОС-22 ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника фінансового відділу - головного бухгалтера з 31 жовтня 2022 року за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов`язків покладених на неї, і до якої раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягування.

21. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

22. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

23. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

24. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).

25. Частинами першою-третьою статті 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

26. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.

27. В постановах Верховного Суду від 03 листопада 2022 року у справі № 537/3647/20 (провадження № 61-3526св22), від 27 липня 2022 року у справі № 754/695/20 (провадження № 61-16433св21), від 22 березня 2023 року у справі № 201/4287/21 (провадження № 61-10036св22) зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на них трудовим договором, суди повинні з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147', 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

28. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

29. Отже, працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.

30. Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

31. Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення.

32. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19)».

33. Встановивши, що ОСОБА_1 , після того, як до неї було застосовано дисциплінарне стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю), допустила невиконання без поважних причин обов`язків, що є складовими її трудової функції, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

34. Такі висновки судів попередніх інстанцій, з огляду на встановлені обставини дотримання роботодавцем процедури звільнення позивача з роботи, є правильними та узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду.

35. Доводи скаржника про сплив строку для застосування до неї дисциплінарного стягнення за проступок на роботі, виявлений 22 червня 2022 року, а також її посилання на постанову Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 369/3071/19, в якій зазначено: згідно з частиною першою статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Водночас в цій справі встановлено, що акт від 11 січня 2019 року за результатами службового розслідування, який в оскаржуваному наказі зазначено однією з підстав звільнення працівника , є повторенням висновку службової перевірки від 29 листопада 2018 року щодо встановлених обставин події від 16 жовтня 2018 року. Отже, встановивши, що станом на 30 січня 2019 року (день звільнення) встановлений частиною першою статті 148 КЗпП України строк для застосування до позивача дисциплінарного стягнення за проступок на роботі, виявлений 29 листопада 2018 року, сплив, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність передбачених пунктом третім статті 40 КЗпП України підстав для розірвання з ним трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

36. Як встановлено судами попередніх інстанцій, проступок на роботі, який став підставою для звільнення позивача з роботи згідно з наказом від 10 жовтня 2022 року № 140/ОС-22 був виявлений 29 липня 2022 року, про що зазначено у висновку службового розслідування щодо невиконання або неналежного виконання під час службової діяльності вимог чинного законодавства, складеному 29 липня 2022 року.

37. В постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 359/3716/18 (провадження № 61-13280св20) зазначено, що під виявленням проступку розуміється не лише виявлення факту (певного діяння), а й встановлення особи, яка вчинила це діяння, її протиправність, вину, наявність шкідливих наслідків, причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками. При цьому день виявлення дисциплінарного проступку не завжди може збігатися з днем його вчинення чи днем виявлення факту. День виявлення проступку може настати значно пізніше від дня його вчинення, а також від дня виявлення факту. Отже, фактичним моментом виявлення проступку є його фіксація у відповідному документі про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку уповноваженими на те особами, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

38. Тобто висновок службового розслідування від 29 липня 2022 року є документом про вчинення працівником порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, яким виявлено та зафіксовано факт вчинення такого проступку, тоді як довідка про результати перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» від 22 червня 2022 року є документом, в якому викладено факти/обставини щодо діяльності установи, які можуть свідчити про вчинення працівником дисциплінарного проступку, тобто фактично є підставою для проведення відповідної перевірки в межах дисциплінарного провадження.

39. Таким чином, з огляду на встановлений судами попередніх інстанцій факт звільнення позивача від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю з 01 серпня 2022 року по 07 жовтня 2022 року, тобто зазначені періоди не включаються до строку для накладення дисциплінарного стягнення, доводи касаційної скарги не свідчать про помилковість висновків судів про накладення на позивача дисциплінарного стягнення в межах встановленого статтею 148 КЗпП України строку.

40. При цьому такі висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим висновкам, викладеним в постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 369/3071/19, на яку послалася скаржник.

41. Аргументи касаційної скарги про те, що суди не звернули уваги на відсутність в наказі про звільнення фактів порушення трудової дисципліни, не врахувавши при цьому правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 554/9493/17, про те, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, є необґрунтованими, оскільки як встановлено судами рішення роботодавця щодо звільнення позивача мотивоване таким: за невиконання протокольного рішення наради від 23 лютого 2021 року щодо ведення бухгалтерського обліку у електронній системі «МІА: Облік та Звітність», відсутності дієвого контролю за роботою підлеглих начальнику фінансового відділу - головному бухгалтері ОСОБА_1 , наказом начальника ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» від 16 листопада 2021 року № 82/ОС-СТ-21 було оголошено догану. В подальшому в ході проведення службового розслідування було встановлено порушення вимог чинного законодавства та посадової інструкції в частині відсутності контролю за фінансово-господарською діяльністю установи начальником фінансового відділу - головним бухгалтером ОСОБА_1 . Враховуючи наявність непогашеного дисциплінарного стягнення та повторне вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення є підстави для звільнення її з посади начальника фінансового відділу - головного бухгалтера на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

42. Що стосується доводів скаржника про відсутність повторюваності порушення нею трудової дисципліни, а також його посилання на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 212/5018/20 та від 19 липня 2023 року у справі № 216/1431/19, про те, що вирішуючи спір про поновлення працівника на роботі, звільненого за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, суд повинен перевірити законність всіх попередніх стягнень, які за висновком роботодавця, входять до системи для звільнення (річний строк та інше). Отже, незалежно від того чи оспорює позивач такі накази, які й не потрібно оспорювати заявленням окремої позовної вимоги, суд перевіряє законність таких наказів про оголошення доган, які передували звільненню за систему порушень, то вони не безпідставними, оскільки суди попередніх інстанцій, в межах заявлених позовних вимог і доводів сторін, встановили факт накладення на позивача догани згідно з наказом начальника ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» від 16 листопада 2021 року № 82/ОС-СТ-21 і дали оцінку вказаному документу.

43. Так, судами попередніх інстанцій досліджено зміст посадової інструкції ОСОБА_1 згідно з якої вона як начальник фінансового відділу - головний бухгалтер, в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України та відповідними вказівками вищестоящої організації. До обов`язків головного бухгалтера відноситься чіткий облік результатів фінансово - господарської діяльності установи згідно із встановленими правилами; складання достовірної бухгалтерської звітності на основі документів і бухгалтерських записів, подання їх у встановлені строки відповідним органам. Головний бухгалтер разом з керівниками інших служб зобов`язаний контролювати: додержання встановлених правил оформлення прийомки і відпуску товарно-матеріальних цінностей; правильність використання фонду оплати праці, встановлення посадових окладів, суворе дотримання штатної і касової дисципліни. Головний бухгалтер несе відповідальність: за неправильне ведення бухгалтерського обліку, наслідком чого явилось запущеність в бухгалтерському обліку і неправильність бухгалтерської звітності; за зрив строків надання місячних, квартальних і річних бухгалтерських звітів і балансів відповідальним органам; за дотримання дисципліни і законності серед працівників відділу.

44. Надаючи оцінку доводам позивача про те, що отримана нею попередня догана була винесена за невиконання протокольного рішення і не відносилася до порушення нею трудової дисципліни, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що вказані обставини спростовуються пунктом 1 розділу 1 посадової інструкції начальника фінансового відділу (обов`язку дотримуватися в свої діяльності законодавства України та вказівок вищестоящої організації) , пунктом 7 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відноситься до забезпечення головним бухгалтером дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності.

45. Посилання скаржника на неможливість накладення дисциплінарного стягнення на неї на підставі висновку службового розслідування, за умови, що вона не є особою рядового і начальницького складу, і службове розслідування призначене начальником Міжрегіонального управління стосовно начальника ДУ «Вінницька УВП (№ 1)» не заслуговує на увагу, оскільки в ході проведення службового розслідування було встановлено не лише факти слабкого контролю щодо ведення фінансово-господарської діяльності в установі, за що начальника державної установи - начальника арештного дому полковника внутрішньої служби Дудоладова А. А. було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а й встановлено неналежне виконання посадових обов`язків, порушення вимог чинного законодавства в частині відсутності контролю за фінансово-господарською діяльністю установи начальником фінансового відділу - головним бухгалтером ОСОБА_1., та рекомендовано начальнику прийняти рішення щодо доцільності в подальшому її перебуванні на займаній посаді, розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності інших працівників фінансового відділу. Скаржником не наведено належного обґрунтування та не зазначено норми права, яка забороняє в межах проведення службового розслідування щодо невиконання або неналежного виконання під час службової діяльності вимог чинного законодавства керівником установи, встановлювати факти, які можуть свідчити про неналежне виконання посадових обов`язків іншими посадовими особами установи.

46. В цілому доводи касаційної скарги зводяться до незгоди скаржника з установленими судами обставинами справи і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

47. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

48. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

49. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

50. У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

51. Таким чином, доводи касаційної скарги не свідчать про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених в постановах Верховного Суду.

52. Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

53. В постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження

54. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

55. Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії))

56. Виходячи з викладеного, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)» про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Чернілевською Русланою Віталіївною, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 вересня 2023 року.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров