Дата документу 04.10.2023 Справа № 336/6661/21
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 336/6661/21 Головуючий у 1-й інстанції: Щаслива О.В.
Провадження №22-ц/807/1981/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

Дашковської А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_2 про витребування грошей із чужого незаконного володіння, стягнення суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, третя особа: ОСОБА_2 про витребування грошей із чужого незаконного володіння, стягнення суми інфляційних витрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . 18 жовтня 2019 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом до складу якої входить недоотримана пенсія на загальну суму 201 703,69 грн, що належала спадкодавцю. Після її звернення 23 жовтня 2019 року до Шевченківського відділу обслуговування громадян м. Запоріжжя управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з письмовою заявою щодо видачі їй пенсії у вказаному розмірі, не отриманої матір`ю за життя, у виплаті зазначених сум їй було відмовлено з посиланням на ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» . У відповіді управління Пенсійного фонду зазначено, що сума недоотриманої пенсії після смерті спадкодавця підлягають виплаті, якщо звернення за ними надійшло не пізніше шести місяців після смерті пенсіонера. Зазначає, що вона не звернулась до структурного підрозділу Пенсійного фонду протягом шести місяців після смерті матері, оскільки Шевченківським відділом обслуговування громадян м. Запоріжжя на запит нотаріуса, яка оформляла отримання позивачкою спадщини після смерті матері, була надана відповідь, що підставою для виплати неотриманої ОСОБА_3 пенсії в розмірі 201703, 69 грн є свідоцтво про право на спадщину після смерті особи, якій належало право на цю пенсію. Через невизнання відповідачем права позивача на спадщину та відмову у виплаті належних позивачу грошових коштів у сумі 201703 грн 69 коп вона змушена звернутися до суду за захистом свого права.

У зв`язку з викладеним позивач просила стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на її користь 201703 грн 69 коп, що належать їй на підставі свідоцтва від 18 жовтня 2019 року про право на спадщину за заповітом, три відсотки річних від суми боргу в сумі 10991 грн, інфляційні втрати в сумі 23302, 41 грн, а також пеню за невиконання грошового зобов`язання на рівні облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення в сумі 61052 грн 46 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 201 703,69 грн належної їй в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 пенсії, 2 697,35 грн судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2023 року у цій справі скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення в порядку спадкування за заповітом недоотриманої пенсії у розмірі 201 703,69 грн і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 не врахував, щосуми пенсії, на виплату яких особи з числа військовослужбовців мали право, але не отримали у зв`язку з їх смертю, не включаються до складу спадщини та виплачуються членам сім`ї померлого пенсіонера за їх зверненням, які надійшли не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Оскільки в указаний строк ОСОБА_1 не зверталася до УПФ із заявою про виплату суми недоотриманої її матір`ю ОСОБА_3 пенсії, то її вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Суд першої інстанції не врахував норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову в цій частині.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2022 року це 248 100 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 грн (2481,00 грн Х 100 = 248 100 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 201 703,690 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2023 року підлягає апеляційному перегляду в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 201 703,69 грн належної їй в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 пенсії.

Судове рішення в частині відмови в стягненні суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання не оскаржується, тому в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 201 703,69 грн належної їй в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 пенсії, суд першої інстанції виходив з того, що сума невиплаченої ОСОБА_3 пенсії увійшла до складу її спадщини, тому ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за заповітом набула права на ці кошти у порядку спадкування.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебувала на обліку в Шевченківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя та отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262 від 09 квітня 1992 року, що підтверджується копією Розпорядження № 303091 від 08 жовтня 2014 року та копією Протоколу про індивідуальний перерахунок пенсії від 06 травня 2019 року (а.с.69-71).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , видане Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 14 (а.с.39).

26 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Котляр А.І. із заявою про прийняття спадщини.

Приватним нотаріусом Котляр А.І. було направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо надання інформації про заборгованість з недоотриманої пенсії ОСОБА_3 ..

Відповідно до довідки № 443 Шевченківського відділу обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 11 вересня 2019 року за вихідним номером 1531/05, надіслана останнім на запит приватному нотаріусу Котляр А.І., ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на обліку в Шевченківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , невиплачена пенсія якої за період з 01 лютого 2017 року по 30 квітня 2019 року складає 201 703,69 грн. Також в довідці зазначено, що розмір недоотриманої пенсії буде зменшено в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_3 , спадкоємцем стала її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 жовтня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі № 618 та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Котляр А.І. та внесено реєстраційний запис в Спадковому реєстрі за № 64915680 (спадкова справа №7/2019), що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованого 18 жовтня 2019 року (а.с.11,12).

В Свідоцтві про право на спадщину за заповітом зазначено, що спадщина, на яку видане це свідоцтво складається з недоотриманої пенсії в розмірі 201 703 грн 69 коп, що належала спадкодавцю, яка перебувала на обліку та отримувала пенсію у Шевченківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, що підтверджується довідкою № 443, виданою Шевченківським відділом обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області 11 вересня 2019 року за вихідним номером 1531/05.

Відповідач у своїй відповіді на запит приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Котляр А.І. від 21 жовтня 2019 року за № 2145/04.4 зазначив, що ОСОБА_3 отримувала пенсію згідно з Законом України № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно статті 61 вищевказаного Закону «Суми пенсій, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера». Таким чином, вказана в довідці № 443 від 11 вересня 2019 року сума недоодержаної пенсії не включається до складу спадщини (а.с.17).

23 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського відділу обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про виплату їй пенсію, недоотриману її матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Відповідно до запиту від 23жовтня 2023 року № 121 представник ОСОБА_1 , адвокат Грецов С.В. звернувся до Шевченківського відділу обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо надання копії довідки № 443 від 11 вересня 2019 року та копію супровідного листа до довідки, а також в межах добровільного врегулювання спору виплатити ОСОБА_1 недоотриману її померлою матір`ю пенсії в розмірі 201 703,69 грн (а.с.14).

Шевченківський відділ обслуговування громадян м. Запоріжжя (сервісний центр управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 30 жовтня 2019 року за № 2303/04.4, повідомило, що ОСОБА_3 отримувала пенсію згідно із Законом України № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», про що в довідці не було вказано, а у нотаріуса не виникло питань щодо пенсії, яку отримує померла. Згідно статті 61 Закону України № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року: «Суми пенсій, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера». Враховуючи той факт, що звернення за недоотриманою пенсією надійшло пізніше ніж 6 місяців після смерті пенсіонера, а сума вказана в довідці № 443 не повинна була включена до складу спадщини, підстави для виплати ОСОБА_1 недоотриманої пенсії відсутні (а.с.15).

Отже, спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за заповітом, а саме право власності на спадкове майно у вигляді призначеної, нарахованої, але невиплаченої пенсії спадкодавця.

Вказані правовідносини регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Правовідносини спадкування внормовані Книгою шостою ЦК України.

Статтями 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Із положень ч. 1 ст. 1227 ЦК України слідує, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Як передбачено ст. 52 Закону України від 9 липня 2003 року N 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон N 1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі незвернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України від 5 листопада 1991 року N 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, що належали пенсіонеру і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Згідно зі ст. 61 Закону N 2262-ХІІ суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батькиі дружина (чоловік),а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і втому разі, якщо вони не належать до осіб які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку. У разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом право на спадкування виникає у спадкоємців за законом почергово. Ці спадкоємці набувають право на спадщину в рівних частках. Батьки та діти спадкодавця відносяться до спадкоємців першої черги за законом. Суми пенсії, які не були одержані спадкодавцем за життя, входять до складу спадщини за сукупності наступних умов: спадкодавець за життя мав право на їх одержання та не реалізував це право; після смерті спадкодавця відсутні члени його сім`ї (або їх неможливо встановити).

Положення частин другої, третьої статті 52 Закону N 1058-IV, які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 вересня 2020 року (справа N 428/6685/19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Зібрані докази вказують на те, що за життя ОСОБА_3 звільнена з військової служби, перебувала на обліку в Шевченківському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, не одержала пенсію по інвалідності за період з 01 лютого 2017 року по 30 квітня 2019 року у розмірі 201 703,69 грн.

Оскільки донька померлої - ОСОБА_1 не зверталася до УПФ за цими пенсійними виплатами протягом 6 місяців після її смерті, то сума невиплаченої пенсії увійшла до складу спадщини ОСОБА_3 та підлягає виплаті її спадкоємцю за заповітом ОСОБА_1 ..

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом набула права на кошти у розмірі 201 703,69 грн.

При цьому, слід зауважити, що позивач, ОСОБА_4 , яка є спадкоємцем померлої ОСОБА_3 за заповітом, здійснила право на прийняття спадщини, звернувшись у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і отримала свідоцтво про право на спадщину, до складу якої входять 201703, 69 грн нарахованої спадкодавцеві, але не отриманої нею за життя, пенсії.

Суд першої інстанції вірно відхилив доводи відповідача про відсутність у позивачки права на отримання нарахованої її матері пенсії через пропуск строку звернення за одержанням пенсії та відсутністю доказів спільного проживання разом з матір`ю, оскільки позивач звернулась до відповідача не як член родини, що проживала разом із пенсіонером, а як спадкоємець, який реалізував право на прийняття і отримання спадщини у встановленому законом порядку.

Твердження відповідача, що у відповідності до ст. 61 Закону України N 2262-ХП від 09.04.92 року "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини, не заслуговують на увагу.

Як випливає з наведених положень Цивільного Кодексу України, законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, неотримана пенсіонером, але нарахована йому пенсія входить до складу спадщини у випадках відсутності членів сім`ї, які проживали разом з ним, або незвернення членів сім`ї пенсіонера до органів Пенсійного фонду для отримання неотриманої ним пенсії протягом шести місяців після смерті пенсіонера.

Отже, посилання УПФ на те, що недоотримана ОСОБА_3 пенсія не увійшла до складу його спадщини та не підлягає виплаті ОСОБА_1 , не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, в тому числі з положеннями Закону N 1058-IV та Закону N 2262-XII. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Крім того, слід зауважити, що згідно із ст. ст. 3, 8 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.Норми Конституції України є нормами прямої дії.

За змістом ст. ст. 21, 22, 64 Основного Закону права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року N 7 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо це право оспорюється, а також у разі втрати їм документу, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_1 здійснила право на спадщину, склад спадщини утворює неотримана її матір`ю ОСОБА_3 пенсія, яку безпідставно утримує відповідач, тому суд прийшов до вірного висновку про необхідність застосування захисту права позивача в обраний нею спосіб та задовольнити її вимоги в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права, що згідно правил ЦПК України не є підставою для скасування правильного і законного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судоверішення в оскаржуваній його частині - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Оскільки в цій справі апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишенню без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П ОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 серпня 2023 року у цій справі в оскаржуваній його частині - залишити без змін.

В решті рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 04 жовтня 2023 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Гончар М.С. Дашковська А.В.