Справа № 367/2063/23
Провадження №2/367/3618/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

25 вересня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Шемігон В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. У позовній заяві зазначає, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебувала адміністративна справа №367/2087/22 щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, передбаченої ст. 130 ч. 1 КУпАП України. З протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №065657 вбачалося, що 30.06.2022 року о 22 год. 00 хв. в м. Буча Київської області водій ОСОБА_1 керував автомобілем Opel Omega д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, виражені тремтіння пальців рук, почервоніння шкірного покриву). Медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у медичному закладі № 84 від 30.06.2022 року. В процесі розгляду адміністративної справи він заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення та зазначав, що працівниками патрульної поліції при складанні протоколу та направленні його до суду було грубо порушено його права, що призвело до необґрунтованості притягнення до відповідальності за правопорушення, яке він не вчиняв. За результатом встановлення фактичних обставин справи, дослідження та оцінки доказів по справі №367/2087/22 постановою Ірпінського міського суду Київської області від 21.10.2022 провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 КУпАП України закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Дана постанова ніким не оскаржувалась та вступила в законну силу 01.11.2022 року. Судова тяганина з моменту складання протоколу про адміністративне правопорушення, а саме з 30.06.2022 року по момент прийняття остаточного рішення судом по адміністративній справі №367/2087/22 тривав майже чотири місяці. Дії працівника патрульної поліції щодо складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування йому моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Повідомляє суд, що у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності, незаконного складення протоколу щодо нього йому було завдано матеріальної шкоди, що полягає у витратах на правову допомогу у вказаній справі, а також моральної шкоди, відшкодування якої передбачено Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду». Моральна шкода полягає у тому, що незаконні дії поліцейських призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації його життя; свавілля поліцейських щодо безпідставного складення щодо нього протоколу про вчинене адміністративне правопорушення обурило позивача, завдало йому стресу, що в перші дні викликало глибоку моральну травму, що полягала у підвищеній тривожності, болях в ділянці серця, підвищеному серцебитті, відсутності апетиту, безсонні, відчаї від свавілля поліції та моральних переживаннях. Він був змушений звертатись до адвокатів для доведення своєї невинуватості, незаконності дій поліції та моральних переживаннях. А також поніс матеріальні витрати на надання професійної правової допомоги при юридичному супроводі в процесі розгляду даного цивільного спору в суді першої інстанції, суді під час вирішення питання щодо притягнення його до адміністративної відповідальності становлять 10 000,00грн. Разом з цим повідомляє про те, що внаслідок зазначених душевних і моральних переживань у їх сукупності, у нього стався серцевий напад, короткочасна втрата свідомості із скаргами на головокружіння, головний біль, підвищення артеріального тиску до 210/100 внаслідок якого 06.07.2022 був госпіталізований у відділення терапії з діагнозом гіпертонічна хвороба 2 стадія, кризовий перебіг, 2 ступінь. Таким чином, вважає доведеним факт заподіяння йому душевних страждань та негативних наслідків у формі спаплюження репутації, приниження честі та гідності, стресу і підриву його загального стану здоров`я, що виразився у гострому розладі, внаслідок незаконних дій поліцейських. В рамках розгляду даної справи є очевидним причино-наслідковий зв`язок між незаконними діями поліцейських, зокрема: необґрунтованим складанням протоколу про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності, та шкодою, яка була йому завдана такими діями. Просить суд стягнути з Державного бюджету України відшкодування моральної шкоди на його користь у розмірі 26 800грн. шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду та стягнути з Державного бюджету України на його користь відшкодування витрат у у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги при розгляді даного цивільного спору у розмірі 10000,00грн. шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідачем Головним управлінням Державної казначейської служи України у Київській області подано відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що позовні вимоги є незаконними та необґрунтованими з наступних підстав. Головне управління Державної казначейської служи України у Київській області є неналежним відповідачем. Конституційний суд України у рішенні від 03.10.2001 № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує наступне. «Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а пі організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні». Управління діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема: Типовим положенням про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 №1280 «Про затвердження положення про територіальні органи Державної казначейської служби України» визначено, що Головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Державної казначейської служби України. Згідно з Типовим положенням. Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади. Управління жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало. За результатами розгляду справи № 910/23967/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, процесуальний закон не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2022 по справі №635/6172/17 п.95) викладено наступну позицію: «Велика Палата Верховного Суду нагадує, що залучення або незалучення до участі у спорах з державою Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення відповідача у справі, оскільки таким належним відповідачем є Держава Україна, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Тому у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсацій), немає необхідності визначати відповідачем Державну казначейську службу України або її територіальний орган. Останні зобов`язані виконати відповідне рішення суду незалежно від їхньої участі у розгляді справи за позовом до держави.» Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. У прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути з Державного бюджету України на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800,00 грн. Виходячи з позовної заяви вбачається, що позивач знаходився у правовідносинах із відповідачем 2, саме внаслідок дій зазначеного державного органу виникла підстава для звернення позивача до суду для відновлення його порушених прав. В своїх обґрунтуваннях та доводах, що наведені в позовній заяві позивачем щодо відшкодування моральної шкоди, не доведено факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршенню стану здоров`я та його причино наслідковий зв`язок. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Постанова Ірпінського міського суду Київської області №367/2087/22 від 21.10.2022, згідно з якою закрито провадження у справі відносно позивача за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не є доказом протиправності дій відповідача 2 щодо складання адміністративного протоколу серії ААД №065657 від 30.06.2021, оскільки предметом судового розгляду вказаної вище справи про адміністративне правопорушення було виключно з`ясування обставин наявності чи відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у діях позивача, а не правомірність вказаних вище дій відповідача 2. Враховуючи вищезазначене, матеріали справи не містять доказів того, що вказані вище дії відповідача2 щодо складання адміністративного протоколу серії ААД № 065657 від 30.06.2021 у встановленому законом порядку визнавались судом протиправними. Безпідставними також є посилання позивача на статтю 1176 ЦКУ та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». З матеріалів справи відомо, що особа яка склала постанову про накладання відносно позивача адміністративного стягнення серії ААД №065657 від 30.06.2021 за ч. 1 ст.130 КУпАП, є поліцейським 2 роти 1 БПП в с. Чайки УПП в Київській області ДПП. Вищевказана посада не відноситься ані до кримінальної поліції, ані до органів досудового слідства. Позивач помилково тлумачить п.4 ст. 2 Закону на свою користь, стверджуючи про право на відшкодування внаслідок закриття справи про адміністративне правопорушення.В той же час згідно ст. 1 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню тільки шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту, завданого органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність та органів досудового розслідування. Позивачем, як доказ моральної шкоди, надано копію виписки з медичної карти стаціонарного хворого, з якої відомо, що він перебував на стаціонарному лікуванні з 06.07.2022 по 17.07.2022 з діагнозом гіпертонічна хвороба. Зауважує, що гіпертонічна хвороба є хронічною хворобою і ні як не пов`язана з притягненням відповідача до адміністративної відповідальності. Вважає, що виписка яка була надана як доказ моральної шкоди, є нічим іншим як маніпулюванням обставинами справи з метою формування висновків, що не відповідають дійсності. Таким чином, вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відсутні правові підстави для їх задоволення. Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. З огляду на викладене, мотиви позову обґрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними доказами. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Такий висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.10.2020 по справі №312/262/18, провадження №61-14401св19. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу. При визначені суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Представник позивача у детальному описі № 2 вказав таку послугу, як «отримання копії постанови Ірпінського міського суду від 21.10.2022 (затрачено часу - 3 год.).» Вважає, що вищевказана послуга ніяк не відноситься до правової допомоги позивачу. Також викликає сумніви, що ця послуга здійснювалась на протязі 3 годин часу. Також у детальному опису вказано такі послуги, як подання до суду позовної заяви з додатками, виготовлення необхідної кількості копій доданих до позовної заяви. Закон України «про адвокатуру та адвокатську діяльність» містить перелік видів адвокатської діяльності і такі послуги представника позивача, як: отримання копії постанови суду від на протязі 3 годин, подання до суду позовної заяви з додатками, виготовлення необхідної кількості копій доданих до позовної заяви, - не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені ст.19 вказаного закону. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду № 9901/264/19 від 04,11.2019. Також представником позивача долучено копію квитанції до прибуткового ордеру від 22.03.2023 про оплату послуг адвоката, однак не надано письмових доказів, які б підтверджували сплату коштів адвокату (платіжні доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо) що підтверджують витрати позивача на правову допомогу у розмірі 10 000,00грн. Зокрема, не надано інформації з книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особі-підприємці, крім осіб , що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, форму та порядок ведення якої затверджено наказом Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 №481, яка стосується, у тому числі, і діяльності адвокатів. Вважає, що предмет спору в даній справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Позивачем належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами на доведено фактичність, неминучість, розумність і обґрунтованість витрат на правову допомогу. Таким чином, вищевказана сума витрат на професійну правничу допомогу має бути залишена без задоволення у зв`язку з її необґрунтованістю.

Відповідач Головне управління Національної поліції в Київській області подав відзив на позовну заяву. В якому зазначає, що згідно з ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Протокол є виключно способом фіксування певних обставин, а не актом індивідуальної дії, крім того, перевірка правильності його складення повинна поряд з іншим здійснюватися уповноваженим органом при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Складений працівником поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки позивача. Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і може бути скасований. При складанні протоколу у відношенні позивача працівники поліції діяли в межах наданих їм повноважень відповідно до статей 255, 265-1 КУпАП та Закону України Про Національну поліцію і не доведено факту завдання йому цими діями моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку з протиправністю дій і завданням шкоди. Твердження позивача щодо п. 4 ст. 2 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність. органів досудового розслідування, прокуратури і суду » вважає безпідставними, оскільки п.2 ст. 1 зазначеного Закону передбачає відшкодування шкоди завданої громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу. У постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року по справі № 312/262/18 зазначено, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердженні доводів про заподіяння їй відповідачами моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю ті стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте позивачем не доведено з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Розрахунки позивача щодо розміру моральної шкоди вважає безпідставними, оскільки в цій частині позовної заяви зазначається інформація про час притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_2 , а не позивача ОСОБА_1 , а отже дані розрахунки не повинні братися до уваги. Щодо обґрунтувань завданої моральної шкоди, позивачем зазначається про порушення конституційних прав, переживання через незаконне притягнення до кримінальної відповідальності, порушення у зв`язку з цим нормальних життєвих зв`язків, вимушених змінах в організації його життя, а саме інформація про його незаконне обвинувачення та перебування під слідством негативним чином вплинули на стан його здоров`я та його репутацію. Однак, інформація про притягнення позивача до кримінальної відповідальності не відповідає дійсності, оскільки відповідно до постанови Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності. Інформація про незаконне обвинувачення ОСОБА_1 та перебування останнього під слідством не має свого об`єктивного підтвердження, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження цього. Вважає що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні. Щодо відшкодування судових витрат. Оскільки, позивачем, до матеріалів позовної заяви не додано достатніх доказів, які б підтверджували розмір витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом даної справи судом першої інстанції, слід прийти до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо відшкодування таких витрат.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, його представник адвокат Майко М.В. подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги просять задовольнити у повному обсязі.

Відповідач - Головне управління Державної казначейської служи України у Київській області в судове засідання не забезпечило явку свого представника, у поданому відзиві просили справу № 367/2063/23 розглянути без участі представника управління з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не забезпечило явку свого представника, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 19 Конституції органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, при застосуванні ст. ст. 1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше: невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге: факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Судом встановлено, що згідно постанови Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2022 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. В постанові зазначено, що « суддя приходить до висновку, що відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 065657 від 30.06.2022 не підтвердженні належними та допустимими доказами. Зазначене є підставою для закриття провадження в справі за недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол є необґрунтованим належним чином та він суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого, такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.»

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.07.2022 року. вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 06.07.2022 року по 17.07.2022 року знаходився на стаціонарному лікуванні. Діагноз: гіпертонічна хвороба 2 стадія, кризовий перебіг, 2 ступінь , ризик 2.

Згідно з ч. 1 ст. 1, ч. 3 ст. 19, ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 2 закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом ст. 4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 21 жовтня 2020 року в справі № 312/262/18 / провадження № 61-14401св19/, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при застосуванні ст.ст.1173, 1174 ЦК України суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі.

За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності, а провадження в справі було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, права позивача були захищені шляхом закриття відносно нього справи про адміністративне правопорушення.

Суд також вважає, що сам факт закриття судом справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 1 ст.130 КУпАП, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності працівників поліції у розумінні вимог ст. 1176 ЦК України, а тому не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що його діями, як посадової особи, йому була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачами.

Крім того, відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 307/3754/21 від 27 липня 2022 року сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, вказала на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.

Таким чином, дії поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення є процесуальними діями, а не рішенням суб`єкта владних повноважень, достатніми для відшкодування моральної шкоди.

Крім того, суд враховує, що за змістом постанови Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2022 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ст.130 КУпАП було закрито в зв`язку з тим, що суду не надано доказів того, що медичний заклад КНП Ірпінська міська центральна лікарня належить до переліку закладів охорони здоров`я , які здійснюють огляд пацієнтів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, а також не надано доказу того, що лікар травмпункту вказаного медичного закладу пройшов спеціальну підготовку, а тому суд не приймає до уваги висновок КНП Ірпінської міської центральної лікарні, що доданий до протоколу серії ААБ № 065657. Відомості, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ААБ № 065657 від 30.06.2022 не підтвердженні належними та допустимими доказами. Зазначене є підставою для закриття провадження в справі за недоведеністю належними доказами складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим висновок особи, яка склала протокол є необґрунтованим належним чином та він суперечить чинним нормативним актам, внаслідок чого, такий висновок носить суб`єктивний характер та не відповідає вимозі щодо його допустимості та достатності.»

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, ні норми ЦПК України, ні Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не встановлюють обов`язку судів враховувати правові позиції Верховного Суду.

При вирішенні спору, суд враховує позиції Верховного суду в справах № 307/3754/21 від 27 липня 2022 року та № 712/7385/17 від 13 березня 2019 року щодо того, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень і навіть не підлягає оскарженню в суді окремо від постанови суду.

З урахуванням цього підстави для висновку про те, що незаконне складання протоколів про адміністративне правопорушення є притягненням до адміністративної відповідальності, а отже і підставою для стягнення моральної шкоди, відсутні.

Суд при цьому також вважає, що сам по собі факт складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно позивача не може свідчити про його незаконне складання, тим більше не є притягненням до адміністративної відповідальності, як це зазначено в вище приведеній постанові Верховного Суду в справі № 640/16169 від 05 лютого 2020 року.

Звертаючись до суду, позивач обґрунтовує завдання йому моральної шкоди ст.1176 ЦК України та Законом України» Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

В той же час, суд виходить з того, що відповідно до ст.1 Закону України «Про національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі ст.2 Закону завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах:

1) забезпечення публічної безпеки і порядку;

2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;

3) протидії злочинності;

4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

В свою чергу, відповідно до ст. ст. 1 та 2 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» оперативно-розшукова діяльність - це система гласних і негласних пошукових та контррозвідувальних заходів, що здійснюються із застосуванням оперативних та оперативно-технічних засобів.

Завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Таким чином, оперативно-розшукова діяльність врегульована спеціальним законом.

Суд також враховує, що Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» прийнятий в 1994 році.

В свою чергу, Законом України № 436- ІV від 16 січня 2003 року був прийнятий ЦК України, яким було врегульовано питання відшкодування шкоди в даних правовідносинах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Даною нормою закону врегульовані підстави для відшкодування шкоди з різних підстав, у тому числі окремо внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

З урахуванням цього, суд вважає, що правовідносини сторін мають регулюватися саме ст.1176 ЦК України.

30.06.2022 року поліцейським БПП в с. Чайки УПП у Київській області стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 21 жовтня 2022 року провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч.1. ст.130 КУпАП закрито за відсутністю складу правопорушення без накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, до ОСОБА_1 не застосовувались заходи адміністративного стягнення, які передбачені ч.2 ст.1 Закону про відшкодування шкоди та які могли бути підставою для відшкодування моральної шкоди за правилами цього Закону.

Посилання позивача на те, що шкода також, була йому завдана внаслідок приниження його честі та гідності, спаплюження його репутації стресу, внаслідок незаконних дій поліцейських наданими доказами по справі, не підтверджені.

Крім того, подана позивачем виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що в період з 06.07.2022 року по 17.07.2022 року він знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: гіпертонічна хвороба 2 стадія, кризовий перебіг, 2 ступінь, ризик 2, не свідчить про те, що перебування пов`язане із діями працівника поліції, що складав протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 065657 від 30.06.2022.

Встановлене свідчить про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, згідно з положеннями Закону про відшкодування шкоди і ч. 6 ст. 1176 ЦК України та для задоволення його позовних вимог.

Тобто, позивачем не надано належних і допустимих доказів в обґрунтування завданої моральної шкоди саме внаслідок неправомірних дій відповідача.

Позивачем не доведені підстави відшкодування заподіяної йому шкоди саме відповідачем, не вказано які саме дії чи рішення відповідача є неправомірними, що в подальшому потягнуло заподіяння моральної шкоди.

Враховуючи визначені даною нормою закону підстави для відшкодування шкоди, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

За відсутності підстав для задоволення позову заявлені до стягнення судові витрати стягненню не підлягають і відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст. 22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 2, 4, 10, 12-13, 76-82, 89, 141, 247, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза