Справа № 351/1286/21
Провадження № 22-ц/4808/1083/23
Головуючий у 1 інстанції Собко В.М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Фединяка В.Д.,

за участю секретаря Возняк В.Д.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3

на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Собко В.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеними позовними вимогами, в обґрунтування яких вказала, що 07 грудня 1975 року між нею та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2020 року шлюб розірвано.

Під час шлюбу подружжям було набуто майно.

У спільній сумісній власності перебувають будинок за адресою АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки ВАЗ, модель 217130 №VINXTA217130F0 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 .

Позивачка зазначила, що автомобіль було придбано нею за її особисті кошти, понад 10 років вона працювала в Республіці Італія та весь час утримувала транспортний засіб в належному стані, передаючи відповідачу щомісяця грошові кошти. Також позивачкою було здійснено ремонт в будинку, куплено побутову техніку, меблі, мотоблок, добудовано гаражний комплекс, а саме: кухню, сараї, вбиральню та огорожу. Здійснено благоустрій присадибної ділянки.

На сьогоднішній день сторони проживають окремо, відповідач чинить перешкоди щодо користування спільним майном у зв`язку з чим позивачка змушена проживати у сестри.

У зв`язку з викладеним просила суд виілити їй у власність частини будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та частини транспортного засобу марки ВАЗ, модель 217130 №VINXTA217130F0 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 .

Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2022 року позов задоволено частково. Суд виділив у власність ОСОБА_1 (1/2 ) частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Виділив у власність, ОСОБА_2 (1/2 ) частину будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Виділив у власність, ОСОБА_1 (1/2 ) частину автомобіля марки ВАЗ, модель 217130 № VIN НОМЕР_2 2009 року випуску ДНЗ НОМЕР_1 . Виділив у власність ОСОБА_2 (1/2 ) частину автомобіля марки ВАЗ, модель 217130 № VIN НОМЕР_2 2009 року випуску ДНЗ НОМЕР_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2023 року скасувати частково, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити частково, виділити у власність ОСОБА_1 частину автомобіля марки ВАЗ, модель 217130 № VIN НОМЕР_2 2009 року випуску ДНЗ НОМЕР_1 та виділити у власність ОСОБА_2 частину автомобіля марки ВАЗ, модель 217130 № VIN НОМЕР_2 2009 року випуску ДНЗ НОМЕР_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції представник позивачки просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог щодо поділу будинку з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зазначила, що в іншій частині рішення не оскаржується.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржниця зазначила, що під час розгляду справи в суді першої інстанції судом не було досліджено всі обставини справи, а саме те, що спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить позивачці на праві власності в порядку спадкування

Відповідно до заповіту від 20.08.2013 року, посвідченого Княжеською сільською радою, Снятинського району, спадкоємцем житлового будинку АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_1 ..

Факт того, що спірний будинок належить ОСОБА_1 підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі№34974043 від 20.08.2013 року, дані обставини існували на час розгляду справи, але суд першої інстанції на дані обставини до уваги не взяв.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу в межах її доводів.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Зазначив, що відповідач визнав позовні вимоги, тому суд першої інстанції виніс законне рішення, а позивачка на свій власний розсуд розпорядилася своїм майном.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Із змісту апеляційної скарги ОСОБА_1 вбачається, що рішення суду оскаржується в частині поділу будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2022 року в частині задоволення позовних вимог про поділ автомобіля марки ВАЗ, модель 217130 № VIN НОМЕР_2 2009 року не оскаржується, тому відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України рішення в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги частині поділу житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , суд встановивши, що позивачкою надано докази того, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, тому дійшов висновку, що є законні підстави для виділення у власність сторонам по 1/2 частині даного будинку.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Судом встановлено, що між сторонами 07.12.1975 року було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_3 .

Відповідно до рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 10 вересня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 144 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про спадщину серія №2443.

Згідно відповіді територіального сервісного центру №2644 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Івано-Франківській області, автомобіль марки ВАЗ,модель 217130№ №VINXTA217130F0 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , колір сірий, свідоцтво: НОМЕР_4 , 05.03.2010 року зареєстрований на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає в с. Попельники, Снятинського району, Івано-Франківської області.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені в статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Конституція України у статті 41 гарантує право кожному володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з матеріалів справи позивачкою до позовної заяви було додано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна згідно якої житловий будинок загальною площею 144 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про спадщину серія №2443.

В матеріалах справи міститься свідоцтво про право на спадщину за заповітом, відповідно до якого на підставі заповіту спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 є ОСОБА_1 , спадщина на яку видано свідоцтво складається з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Отже спірне домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю позивачки та не входить до складу спільного майна подружжя, що підлягає поділу.

Суд першої інстанції на дану обставину уваги не звернув, у зв`язку з чим помилково визнав об`єктом права спільної сумісної власності подружжя спірний будинок.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що оскільки відповідач визнав позов, то відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України суд ухвалив рішення про задоволення позову, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Позивачкою було надано докази на підтвердження того, що спірний будинок належить їй на праві власн6ості у порядку спадкування та з урахуванням вимог ст. 57 СК України, тому спіоний будинок не міг бути об`єктом поділу.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд при ухваленні рішення не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та допустив порушенням вимог матеріального права, що відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2022 року підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 05 травня 2022 року в оскаржуваній частині скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту 06 жовтня 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.М.Барков

В.Д. Фединяк