Справа № 758/1936/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

29 червня 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач 1), ОСОБА_3 (надалі за текстом - відповідач 2, разом поіменовані - співвідповідачі), про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 02 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві було зареєстровано шлюб між співвідповідачами. У шлюбі в подружжя народився син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач 1 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, взагалі дитиною не цікавиться, не забезпечує здобуття нею повної загальної середньої освіти, перебуває у невідомому позивачу місці тривалий час. Відповідач 2 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, взагалі дитиною не цікавиться, не забезпечує здобуття нею повної загальної середньої освіти, також перебуває у невідомому позивачу місці тривалий час.

З 15 серпня 2022 року до звернення до суду малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з нею та перебуває на її повному утриманні.

ОСОБА_4 страждає на помірну розумову відсталість на тлі генетичної патології (с-м Коорфіна-Сіріса), системне недорозвинення мовлення 1-го рівня та потребує стороннього догляду та опіки. Станом на момент звернення до суду малолітня дитина - ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивача, проживає разом з нею. Враховуючи стан психічного здоров`я малолітньої дитини та ставлення до неї її батьків, їх поведінку, наявні підстави для позбавлення співвідповідачів батьківських прав, передання ОСОБА_4 позивачу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог - орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано у комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня «Психіатрія» епікриз медичної карти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з визначенням клінічного діагнозу.

29.06.2023 представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи виписного епікризу з медичної карти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.07.2023 до суду з Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов висновок щодо доцільності позбавлення співвідповідачів батьківських прав.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 квітня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача адвокат Дубінін Р.В. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, не заперечував проти ухвалення заочного рішення, просив долучити до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування.

Співвідповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення засідання повідомлялися належним чином. Вчасно та у визначений законом спосіб не повідомили суд про причини неявки та їх поважність, відзив на позов не подавали.

За таких обставин, керуючись ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 289 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави та умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_4 є співвідповідачі (а.с. 8).

Відповідно до виписного епікризу з медичної карти хворого, ОСОБА_4 встановлено клінічний діагноз «помірна розумова відсталість на тлі генетичної патології (с-м Коорфіна-Сіріса), системне недорозвинення мовлення 1-го рівня» (а.с. 95).

Згідно висновку № 100-7292 від 28.06.2023 року, Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування встановлено, що співвідповідачі протягом тривалого часу не виконують своїх батьківських обов`язків щодо їхнього сина - ОСОБА_4 , який у зв`язку із захворюванням потребує постійного догляду та медичного забезпечення. Вихованням дитини, її утриманням та забезпеченням займаються бабуся і дідусь, батьки разом з дитиною не проживають, участі в її утриманні не беруть. У зв`язку з цим, вирішено вважати за доцільне позбавити співвідповідачів батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 106-108).

Крім того, як вбачається з висновку № 100-7292 від 28.06.2023 року, співвідповідачі надали до органу опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації письмові пояснення про те, що вони не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 ч.1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Конвенцією про права дитини (надалі за текстом - Конвенція), ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У ст. 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.

Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем доведено ті обставини, що співвідповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток їхнього сина, не забезпечують необхідного медичного догляду та лікування, харчування. Судом не встановлені об`єктивні перешкоди для співвідповідачів у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування батьківськими обов`язками.

Суд бере до уваги надані стороною позивача докази щодо ухилення співвідповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків протягом тривалого строку. Одночасно з тим, суд зазначає, що співвідповідачами не надано доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування співвідповідачами батьківськими обов`язками щодо дитини, є наслідком винної поведінки співвідповідачі та є підставою для позбавлення батьківських прав, що буде відповідати інтересам дитини.

Щодо позовних вимог про передачу малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування.

Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути переданий другому з батьків, оскільки наявні підстави для позбавлення батьківських прав відносно матері та батька.

Також, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може бути переданий позивачу.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Таким чином, взявши до уваги докази, надані позивачем в обґрунтування позову, а також висновок органу опіки і піклування, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню пропорційно зі співвідповідачів на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 141, 265-267, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав - задовольнити;

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Передати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бабі - ОСОБА_1 ;

Стягнути пропорційно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок, по 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок з кожного;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач 1 - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий, ІНФОРМАЦІЯ_3 );

відповідач 2 - ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП невідомий, ІНФОРМАЦІЯ_4 );

Заочне рішення може бути переглянуте Подільським районним судом міста Києва за письмовою заявою відповідача;

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Подільського районного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин;

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київським апеляційним судом, якщо його не буде скасовано.

Суддя Володимир ГРЕБЕНЮК