Провадження № 2/522/2234/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Волошина А.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 04.10.2021 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, уточнивши позовні вимоги заявою від 24.03.2023, просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 і передати її власнику ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.09.2000 ОСОБА_1 купив квартиру і постійно там проживав разом з сім`єю. У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в Приморський РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області на дії осіб, які намагалися захопити його квартиру. Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 у справі №522/16218/16-к ОСОБА_3 був визнаний винним в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого с. 358 КК України. У вироці було встановлено підробність документів за допомогою яких була відчужена квартира позивача. ОСОБА_1 ніколи не продавав та не виїжджав з квартири, однак позбавлений права володіння, користування та розпорядження своєю власністю, у зв`язку зі вчиненим злочином.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.10.2021 (суддя Кузнєцова В.В.) позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову.

На підставі розпорядження №690/21 від 25.11.2021 по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Після усунення недоліків позову, ухвалою від 29.11.2021 справу прийнято до провадження судді Бондаря В.Я., провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 25.01.2022.

У підготовчому засіданні 25.01.2022 представник позивача ОСОБА_4 просив надати час для підготовки заяви про зміну предмету позову, суд задовольнив клопотання та відклав розгляд справи до 16.03.2022.

У підготовче засідання 16.03.2022 учасники справи не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 19.04.2022.

У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 19.04.2022 розгляд справи відкладено на 08.06.2022.

Ухвалою суду від 20.04.2022 відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про забезпечення позову.

До суду 01.06.2022 надійшов відзив ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5 згідно якого просять відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву вказано про застосування судом строку позовної давності, адже ОСОБА_1 був визнаний потерпілим в кримінальному провадженні в якому знаходився оспорюваний договір ще 27.05.2016, вирок ухвалено 12.12.2016, в той час як позов подано 04.10.2021. Вказує, що документи на ім`я ОСОБА_2 не є підробленими, адже вироком встановлено тільки те, що належну ОСОБА_2 квартиру намагалися продати по підробленій від його імені довіреністю через підставну особу ОСОБА_3 . Твердження про оформлення квартири на ОСОБА_6 на підставі підроблених документів є бездоказовим. ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, тому квартира не може бути у нього витребувана.

У підготовчому засіданні 08.06.2022 проведеному за участі представника позивача розгляд справи було відкладено з метою уточнення позовних вимог та ознайомлення з відзивом, наступне засідання призначено на 28.07.2022.

До суду 23.06.2022 надійшла заява представника позивача про відмову у застосуванні строку позовної давності, у якій зазначає, що ОСОБА_1 дізнався про підроблені документи в жовтні-листопаді 2019 року, коли учасники злочинного угрупування разом з особою, яка повідомила, що ОСОБА_7 є її племінником, намагалися проникнути в квартиру позивача, але перешкодили працівники поліції.

У підготовчому засіданні 28.07.2022 було оголошено перерву до 08.08.2022.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Одеси та необхідністю слідувати в укриття, розгляд справи у підготовчому засіданні 08.08.2022 було відкладено на 11.10.2022.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Одеси та необхідністю слідувати в укриття, зважаючи на заяву представника позивача та представника відповідача про відкладення, розгляд справи у підготовчому засіданні 11.10.2022 було відкладено на 02.12.2022.

У зв`язку з відключенням електроенергії в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси підготовче засідання 02.12.2022 було відкладено на 09.02.2023.

Ухвалою суду від 09.02.2023 було прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну предмету позову від 24.01.2023, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 21.03.2023.

У судовому засіданні 21.03.2023 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_8 про відкладення, наступне засідання призначено на 19.04.2023.

У судовому засіданні 19.04.2023 проведеному за участі ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 було задоволено клопотання представника позивача про поновлення строку та прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову а.с.148-149, надано час відповідачу підготувати відзив, оголошено перерву до 31.05.2023.

У судовому засіданні 31.05.2023 суд відмовив у задоволенні чергового клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, адже відсутні докази підтвердження підстав для відкладення, наведені представником відповідача. Судом відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача у витребуванні доказів, відмовлено у задоволенні заяви про виклик свідків. ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 просили задовольнити позов.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20 вересня 2000 року між ОСОБА_9 , що діє від імені ОСОБА_10 від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з однієї сторони та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 купив квартиру АДРЕСА_1 . Договір підписано у присутності державного нотаріуса П`ятої одеської державної нотаріальної контори Димерлій О.М. та зареєстровано в реєстрі за №3-3747 (а.с.9).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с.6-8).

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В. за реєстровим №1665, 07 вересня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 нібито укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.05.2019 власником квартири АДРЕСА_1 з 07.09.2015 зареєстрований ОСОБА_2 на підставі вищевказаного договору (а.с.14-15).

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2016 року у справі №522/16218/16-к ОСОБА_3 визнано винним у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України, та призначено йому покарання: - за ч.3 ст.358 України у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки; - за ч.4 ст.358 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 (два) роки; - за ч.2 ст.15, ч.3 ст.190 КК України у вигляді 5 (п`яти років) позбавлення волі. У відповідності зі ст.70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів, шляхом повного поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст.75 КК України звільнено засудженого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 (три) роки. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 задоволено у повному обсязі. Стягнуто на користь ОСОБА_15 з ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 5000 гривень. Стягнуто на користь ОСОБА_15 з ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 50 000 гривень. Зобов`язано уповноважених осіб Державної податкової інспекції Приморського району м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області повернути ОСОБА_15 внесені ним кошти у розмірі 7 487 (сім тисяч чотириста вісімдесят сім) грн. 36 коп. у вигляді податку за продаж нерухомості на ім`я ОСОБА_2 , а також кошти, сплачені ОСОБА_15 у розмірі 1 487 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят сім) 47 коп. у вигляді податку за придбання нерухомості згідно квитанцій від 24.05.2016 року (а..с16-22).

У вироку вказано: «…07.09.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В., на підставі наданих невстановленою слідством особою документів, посвідчено договір купівлі продажу, укладений нібито між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 згідно якого, ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_2 к упив квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,5 кв.м. Проте, ОСОБА_1 з 20.09.2000 зазначену квартиру не продавав та іншим способом не відчужував». Також у вироку судом встановлено наступне: «В подальшому, ОСОБА_3 , переслідуючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, автосполученням «Одеса-Ізмаіл» отримав від невстановленої особи пакет завідомо підроблених документів для подальшого вчинення шахрайських дій щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , а саме:… Договір купівлі - продажу від 07.09.2015 на кв. АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 ».

Таким чином, вироком Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 хоча визнано винним лише ОСОБА_3 , втім встановлено, що квартиру ОСОБА_1 з 20.09.2000 не продавав, а договір купівлі-продажу на ім`я ОСОБА_2 є підробленим.

Доводи представника ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 намагався продати квартиру ОСОБА_2 на підставі підробленої довіреності, спростовуються вироком Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016.

Посилання представника відповідача на договір купівлі-продажу від 23.08.2001 не приймається судом до уваги, адже такого договору долучено до матеріалів справи не було, підстав для витребування такого договору не встановлено, адже відповідач вказує, що він є стороною договору, тому мав змогу надати до суду разом з відзивом копію такого договору.

Крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 31.05.2023 право власності за ОСОБА_2 зареєстроване саме на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2015 зареєстрованого в реєстрі за №1665.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2019 року було задоволено частково клопотання представника власника майна ОСОБА_1 адвоката Бальона В.Н. у кримінальному провадженні №0001738 від 08.04.2019 року про скасування арешту майна. Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.06.2016 на квартиру за адрсеою: АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності. В ухвалі судом встановлено той факт, що ОСОБА_3 разом з іншими особами підробили документи на квартиру ОСОБА_1 та намагалися використати їх для її захоплення (а.с.11-12, 13).

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Тлумачення статті 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно зі ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Квартира вибула з власності ОСОБА_1 без його згоди, ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем, адже підробленість договору купівлі-продажу від 07.09.2015 встановлена вироком суду.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню на користь позивача як первинного власника спірного об`єкту як нежитлового приміщення.

Згідно ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, за викладених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність позовних вимог ОСОБА_1 та вважає за можливе задовольнити їх у повному обсязі.

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Щодо заявленого відповідачем застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідач вказує, що позивача визнано потерпілим ще 27.05.2016, втім у вироці потерпілим вказано ОСОБА_15 .

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2016 набрав чинності 11.01.2017, втім доказів ознайомлення позивача з вироком суду не представлено.

Як вказувалося в Ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2019 року, якою було скасовано арешт з квартири. Суд частково задовольнив саме клопотання представника власника майна ОСОБА_1 адвоката Бальона В.Н. у кримінальному провадженні №0001738.

Таким чином, доводи про те, що ОСОБА_1 знав про порушення його прав, а саме перереєстрацію права власності на квартиру на іншу особу ще в 2016 році не підтверджуються матеріалами справи.

Суд вважає, що ОСОБА_1 не пропустив строк позовної давності, доводів на підтвердження зворотного суду не представлено.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Отже, суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним - задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) квартиру АДРЕСА_1 і передати її ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 25.04.2001 Центральним РВО МУУМВС України в Одеській області).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08 червня 2023 року.

Суддя: В.Я. Бондар