Справа №336/7861/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи), цивільну справу №336/7861/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за відсутності сторін та їх представників, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача за довіреністю Дашко В.М. в інтересах позивача засобами поштового зв`язку 31.07.2023 звернувся до суду із зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути на користь позивача з відповідачки заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 29.07.2013 у сумі 52 041,43 гривень, яка наявна станом на 17.07.2023, в тому числі заборгованість за кредитом у сумі 42 375,95 гривень, за відсотками за користування кредитом у сумі 9 665,48 гривень.

За змістом позову, відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, підписавши заяву №б/н від 29.07.2013. У заяві відповідачка надала свою згоду із тим, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає Договір про надання банківських послуг. Зауважує, що АТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує на сайті «Умови та правила надання банківських послуг». Укладений договір, на думку позивача, відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання. Відповідачка була проінформована про умови кредитування, які надані для ознайомлення у письмовій формі, про що свідчить підпис позичальника у заяві-анкеті, мала ознайомлюватись із ними на сайті. Позивач вважає укладений між сторонами договір є змішаним, містить умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Згідно з позовною заявою, відповідачці відкрито кредитний (картковий) рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку, у подальшому кредитний ліміт змінений до 45 000,00 гривень.

Позивач також вказує, що Банк виконав свої зобов`язання щодо надання банківських послуг, надавши можливість відповідачці розпоряджатися кредитними коштами, на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту, із зміною якого за рішенням та ініціативою банку відповідачка погодилась, що видно з п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору.

Виникнення простроченої заборгованості, за твердженнями позивача, відбувається в разі несплати щомісячного обов`язкового (мінімального) платежу до останнього календарного числа місяця (включно), наступного за місяцем, у якому здійснено трати за рахунок кредитних коштів, тоді зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

За змістом позову, в порушення умов договору (зокрема, п.п.2.1.5.5, 2.1.5.7) та ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов`язання не виконала, не надавала своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом звернення до суду (п.2.1.12.11). Крім того, сторонами обумовлено обов`язок споживача кредитних послуг слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту. Із заявою про розірвання кредитного договору позичальниця не зверталась.

Станом на 17.07.2023, з урахуванням внесених коштів, за відповідачкою, яка не виконує своїх зобов`язань за договором, утворилась заборгованість за кредитом у сумі 42 375,95 гривень, за відсотками за користування кредитом у сумі 9 665,48 гривень, тобто, у загальній сумі 52 041,43 гривень. З вказаних підстав, оскільки відповідачка продовжує ухилятись від виконання умов договору, укладеного між сторонами, який не розірваний, крім того, заходи досудового врегулювання спору не є обов`язковими у зазначених правовідносинах, представник позивача просить задовольнити позов у визначений спосіб.

Ухвалою судді від 09.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачці визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Клопотання про огляд веб-сайту постановлено повернути заявнику без розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви та на підставі клопотання, доданого до неї, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України просить розглядати справу без участі сторони позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, скерувала до суду заяву, вх.№ від 25.09.2023, за змістом якої просить розглядати справу за її відсутності, із врахуванням змісту відзиву.

Крім того, у справі наявний відзив на позовну заяву, поданий з дотриманням строку, визначеного в ухвалі суду від 09.08.2023 та з урахуванням дати її вручення (31.08.2023, поштове повідомлення).

За змістом відзиву, відповідачка позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Так, в якості доказів АТ КБ Приватбанк надає заяву, але анкета-заява не містить відомостей про те, що відповідач не лише ознайомився з її змістом, а й отримав Умови та Правила надання банківських послуг, з якими він погодився, що має бути зазначено в документі. З копії Анкети-заяви неможливо встановити, яке саме рішення прийнято банком та тип банківської картки, яку отримала відповідачка, а, отже, і відсоткову ставку за користування кредитом, яка безпосередньо залежить від типу банківської картки. Вважає вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов?язань за договором, а також штрафів безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису споживачки, а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, як зазначає відповідачка, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачка розуміла саме ці умови та погодилась з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку в даному випадку складовою частиною укладеного між сторонами договору, а тому вимоги не підлягають задоволенню. Разом з тим, у підписаній сторонами Анкеті-заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов?язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, строки повернення кредитних коштів. Витяг з тарифів Банку та Витяг з мов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті банку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.07.2013 шляхом підписання Анкети-заяви.

У відзиві також наголошено, що Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком, тобто, кредитор мав можливість додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для нього. Крім того, на переконання відповідачки, наявний розрахунок заборгованості за договором б/н, не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві. З електронної виписки неможливо встановити розміру кредитного ліміту, факту отримання кредитних коштів відповідачем, чи вносила ОСОБА_1 власні грошові кошти саме на погашення заборгованості. Разом з цим, не конкретизовано й період заборгованості, за який позивач просить стягнути тіло кредиту, що унеможливлює застосування строку позовної давності, а наявні докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами саме кредитного договору від 29.07.2013.

На підставі наведеного сторона відповідача просила у відзиві відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповіді на відзив у даній справі позивачем не скеровано. Проте, за положеннями ч.4 ст.174 ЦПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Інших заяв по суті справи та клопотань до матеріалів справи не надходило.

Підстав для відкладення судового розгляду та оголошення в ньому перерви судом не встановлено із урахуванням положень ст.223, 240 ЦПК України. Так, сторони обізнані із датою та часом проведення судового засідання, крім того, мали достатній час для подання заяв по суті справи, висловивши свої доводи та заперечення, заявили клопотання про розгляд за їх відсутності, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для проведення розгляд справи без участі сторін та їх представників.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву, інші наявні заяви по суті справи, дослідивши її матеріали (письмові докази), суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

За матеріалами справи, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Копія засвідченого витягу загальних положень статута та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ Комерційний банк «Приватбанк» міститься у матеріалах справи.

Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до анкети-заяви від 29.07.2013 підписано договір про надання банківських послуг, за змістом якої клієнтом банку засвідчено згоду із тим, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідачці на виконання умов договору видано кредитну картку «Універсальна» 29.07.2013.

Своїм підписом відповідачка підтвердила, що ознайомлена з зазначеними вище складовими договору у письмовому вигляді, проте, в якій редакції, із анкети не вбачається, зобов`язується ознайомлюватись із ними на сайті позивача.

До позовної заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Підтверджень ознайомлення відповідачки із наявними у справі редакціями до звернення АТ КБ «Приватбанк» із дотриманням загальних положень про доказування до суду не надано, як не підтверджено й відповідності із тими Умовами та Витягом з Тарифів, що були в певний час розміщені на сайті банку і з якими мала знайомитись відповідачка.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування, старт карткового рахунка 29.07.2013, з вказаної дати встановлено кредитний ліміт на кредитній картці у сумі 7 200,00 гривень. Максимального розміру кредитний ліміт сягнув 14.12.2021, а саме, становив 45 000 гривень, з 26.12.2022 зменшений до 0. Іншою довідкою за підписом керівника напрямку операційного обслуговування ОСОБА_2 підтверджено неодноразову видачу пластикових карток ОСОБА_1 , що узгоджується із датою укладення договору, востаннє 02.10.2020 із терміном дії до 08/24, тип картки «Універсальна».

Наявними доказами не підтверджено узгодження між сторонами порядку (черговості) зарахування коштів, що сплачені позичальником, в рахунок заборгованості, що утворена протягом користування банківською платіжною карткою.

У матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитною карткою, який здійснений станом на 31.12.2015. Так, станом на вказану дату заборгованість відповідачки перед банком за тілом кредиту становить 2 769,78 гривень, процентами 93,32 гривні, поступово збільшується, й на 30.06.2023 дорівнює 7 409,74 гривень та 279,71 гривня відповідно. На даний час відсоткова ставка дорівнює 3,6%, тобто, 43,2% на рік. Така процентна ставка встановлена з 01.04.2015.

Починаючи з 01.07.2019 тіло кредиту поточне та прострочене (періодично) змінювалось в бік збільшення, наявний кредитний ліміт систематично в частковому розмірі зменшується позичальником (якщо брати до уваги детальний розрахунок, а саме, ті платежі, що здійснені з картки відповідачки та інші, що можливо ідентифікувати у порівнянні із іншими поповненнями та зарахуваннями).

Суд зверта увагу, що відсоткова (процентна) ставка на вказану дату (01.07.2019) дорівнює 3,6%, при порушенні умов договору 7,2%, на прострочений кредит 86,4% (до 29.02.2020). В подальшому, з 01.03.2020 процентна ставка встановлена банком на рівні 3,6%, при порушенні умов договору 3,6%, на прострочений кредит 43,2% (до 31.07.2020); 3,5%/3,5%/42% відповідно до 28.02.2022. З 01.04.2022 вказані процентні ставки дорівнюють 1,7%/1,7%/20,4% (до 31.05.2022), 1,7%/3,5%/42% (до 31.08.2022), 3,5%/3,5%/42% (до 17.07.2023). У розрахунку зазначена й процентна ставка на прострочений кредит згідно зі ст.625, тобто, річна, яка у різні періоди дорівнювала 60% або 86,40%.

Наявним розрахунком також підтверджено, що станом на 17.07.2023 (в період з 01.07.2019) відповідачкою здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту у сумі 79 785,29 гривень, за простроченим тілом кредиту 3 741,66 гривень, за відсотками 3 703,36 гривні. На зазначену дату, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 29.07.2013 дорівнює 52 041,43 гривень та складається з наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 42 375,95 гривень, за простроченими відсотками у сумі 9 665,48 гривень.

Паспорт споживчого кредиту, що містить, зокрема, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання або невиконання зобов`язань тощо, засвідчений підписом відповідачки лише на останній сторінці, крім того, має обмежений строк дії: з дати надання інформації 02.10.2020 по 17.10.2020.

Також звертає увагу суду й примітка у розділі 7 паспорта, за змістом якої умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної у паспорті та будуть залежать від певних, перелічених факторів.

При розгляді справи суд надає оцінку й наявній виписці по рахунку позичальника по 21.07.2023, за змістом якої (дані, зазначені після назви документа на 1 аркуші): усього витрат по рахунку 180 564,42 гривень, баланс на початок періоду 0,00 гривень, усього надходжень 128 522,99 гривень, баланс на кінець періоду 52 041,43 гривень.

За період з 01.07.2019 по 01.01.2023 за даними виписки з рахунка ОСОБА_1 здійснено списання відсотків у загальній сумі: 26 791,84 гривня. Тобто, внаслідок списання цієї суми (окремими платежами щомісячно, першого числа, за виключенням одного календарного місяця, коли відсотки не списані), загальний розмір заборгованості за тілом кредиту збільшився. Проте, до стягнення з відповідачки заявлено лише 9 665,48 гривень.

Суд не приймає доводів сторони відповідача з приводу того, що відсутні належні та допустимі докази здійснення витрат. Так, детальною роздруківкою за картковим рахунком відповідачки підтверджено, що в період дії кредитної картки нею на виконання її заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг активно використовувалась кредитна картка, в рахунок кредитних коштів в межах встановленого ліміту здійснено численну кількість перерахувань, оплат за продукти в торгівельних мережах, територіально віднесених переважно до Шевченківського району м.Запоріжжя, крім того, систематично поповнювався баланс рахунка мобільного оператора (контактний номер відповідає даним відповідачки за матеріалами справи та змісту анкети-заяви). Надання кожного первинного документа у справах даної категоріх не є доцільним на переконання суду.

Крім того, відповідачка не була позбавлена права оспорити правочин (укладений між сторонами договір), проте, своїм правом на подання зустрічного позову не скористалась, а саме, у строк, передбачений в ухвалі суду від 09.08.2023.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

За загальним правилом ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19.

Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються АТ КБ «Приватбанк», як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і достеменно доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції.

Проте, наразі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі саме для задоволення позову. З цього приводу суд погоджується із твердженнями сторони відповідача.

Так, у даній справі наведеної вище умови не дотримано позивачем, тому й положення ст.634 ЦК України на правовідносини між сторонами не розповсюджуються.

За нормою ч.2 ст.1050 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Так, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У цій справі позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту, а саме, простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків, нарахованих на вказане тіло.

За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Проте, судом встановлено, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, якими регулюється нарахування будь-яких відсотків та пені, інших комісій та штрафів, не підписаний відповідачкою.

Дія паспорту кредиту триває незначний проміжок часу, що прямо обумовлено на його останній сторінці, як про це вже зазначено вище. Крім того, фактично, наведена у паспорті інформація є відомостями, що надаються споживачу до моменту укладення договору про споживчий кредит і є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Підпис споживача кредитних послуг у паспорті кредиту не є свідченням фіксації волі сторін договору та його змісту. З цього приводу суд застосовує правові висновки, висловлені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, провадження № 61-14545сво20.

Разом з цим, укладений між сторонами кредитний договір про надання банківських послуг б/н у вигляді анкети-заяви від 29.07.2013, підписаної сторонами, не містить умов про зміну розміру процентів, що підлягають сплаті.

Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме із наданими до суду умовами ознайомилась й погодилась відповідачка, підписуючи анкету-заяву. Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження факту ознайомлення відповідачки як клієнтки банку із змінами Умов, Тарифів до справи не надано. Так, відсоткові ставки, що дорівнюють 1,7 %, 3,5%, 3,6; 42%, 43,2%, 60%, 86,4% тощо сторонами не узгоджені.

Редакція умов, розміщена на сайті позивача, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.05.2015 (провадження № 6-16цс15).

Проте, під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що АТ КБ "Приватбанк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 29.07.2013, а саме, відкрив на ім`я відповідачки картковий рахунок, видав платіжну картку із встановленим лімітом, який регулярно та тривалий час використовувала ОСОБА_1 протягом строку користування нею. Підтверджень розірвання договору за ініціативою відповідачки чи надіслання заперечень проти списання платежів, які стягувались банком під час користування кредитною карткою на час розгляду справи у її матеріалах немає.

Так, з урахуванням наведених норм та наданого позивачем розрахунку, виписки, суд встановив, що станом на 17.07.2023 відповідачка взятих на себе кредитних зобов`язань до звернення до суду належним чином не виконала, сума тіла кредиту, що підтверджена розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню з вказаної фізичної особи, проте, за вирахуванням списаних банком з карткового рахунка ОСОБА_1 за період з 01.07.2019 по 01.01.2023 відсотків у сумі 26 791,84 гривень.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості, що складається із простроченого тіла кредиту та дорівнює: 42 375,95 гривень (сума, заявлена до стягнення позивачем в рахунок тіла кредиту) 26 791,84 гривня (списані відсотки) = 15 584,11 гривні.

Хоча вказана заява-анкета, підписана відповідачкою, з приводу чого сторона відповідача не навела заперечень, не містить строку користування карткою, дати повернення кредиту, але, як видно з розрахунку, - фактично використані позичальником кошти в межах встановленого банком ліміту (в межах суми 15 584,11 гривень) в позасудовому порядку АТ КБ «Приватбанк відповідачкою повернуті не були.

Із врахуванням норми ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за простроченим тілом кредиту у визначеній вище судом сумі.

У суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в належний спосіб згідно з умовами договору процентну ставку, яка, вочевидь (відповідно до розміру заявленої вимоги про стягнення прострочених відсотків), не відповідає й нормі ст.625 ЦК України, внаслідок чого у стягненні з відповідачки на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками необхідно відмовити. У вказаній частині позовні вимоги є безпідставними (з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №191/2648/17, пр.№ 61-5662св19).

Позовних вимог про стягнення відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України позивачем не заявлено, натомість, суд не може в силу положень, зокрема, ч.2 ст.5 ЦПК України, самостійно редагувати позовні вимоги в залежності від підстав стягнення.

Дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у визначеній частині. Щодо іншої частини вимог суд приймає рішення про відмову у їх задоволенні.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідачки слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальному розмірі 803,74 гривень, пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню.

Керуючись ст. 5, 12-13, 19, 76-82, 89, 95, 141, 174, 178, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-274, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 29.07.2013, яка існує станом на 17.07.2023, а саме, за простроченим тілом кредиту у сумі 15 584,11 гривень (п`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят чотири гривні 11 копійок).

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 803,74 гривень (вісімсот три гривні 74 копійки).

Реквізити сторін: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», код за , адреса місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд.1-д.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду складено та підписано 25.09.2023.

Суддя Л.А. Вайнраух