Справа № 169/23/23 Головуючий у 1 інстанції: Тітівалов Р. К.
Провадження № 22-ц/802/897/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди та витрат на правову допомогу, за апеляційними скаргами відповідачів Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області на рішення Турійського районного суду Волинської області від 18 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Покликався на ті обставини, що 28 січня 2022 року працівниками СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, в ході проведення огляду місця події, на автодорозі О-031591 місцевого значення сполученням Овлочин-Соловичі-Бобли-Ревушки, були виявлені та вилучені належні йому трактор колісний та два тракторних причепи завантажені деревиною. Після чого, ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2022 року частково було задоволено клопотання дізнавача органу поліції про арешт майна та накладено арешт на його майно: трактор колісний марки «МТЗ-80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску; тракторний причіп марки «2ПТС-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску та тракторний причіп марки «2ПТС-4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1984 року випуску, який на той час перебував у його користуванні, із забороною їх відчуження та розпорядження.

Крім того вказував, що 15 лютого 2022 року ухвалою Волинського апеляційного суду ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2022 року про арешт майна було скасовано та відмовлено у накладенні арешту на це майно.

16 лютого 2022 року зазначене рухоме майно було йому повернуто.

Також позивач стверджував, що безпідставним вилученням та незаконним накладенням арешту на майно, яке він використовує у своїй господарській діяльності, йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у приниженні його ділової репутації як директора ФГ «Обрій+», та перенесених ним душевних стражданнях, викликаних неможливістю користуванням майном, просив стягнути з держави Україна, шляхом списання коштів із єдиного рахунку Державної казначейської служби, на свою користь 200000 грн на відшкодування моральної шкоди та витрати, понесені на оплату правничої допомоги адвоката у кримінальному провадженні, в розмірі 49575 гривень.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 18 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 4466 грн 67 коп. відшкодування моральної шкоди та 10850 грн відшкодування витрат, понесених позивачем за надану юридичну (правничу) допомогу в кримінальному провадженні.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, відповідач Головне управління Національної поліції у Волинській області, покликаючись на порушення судом під час його ухвалення норм матеріального і процесуального права, просив рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно вважав встановленим факт заподіяння позивачу моральної шкоди діями представників поліції, а визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості.

У поданій на зазначене рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі, відповідач Волинська обласна прокуратура просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт заподіяння діями працівників правоохоронних органів позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди не підтверджено жодними належними та допустимими доказами, які б свідчили про характер та обсяг перенесених ним страждань, характер інших немайнових втрат, погіршення стану здоров`я позивача, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Відзив на апеляційні скарги не подавався.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що незаконним накладенням арешту на рухоме майно позивача ОСОБА_1 представниками виконавчого органу державної влади поліції, останньому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою представників правоохоронних органів щодо нього. Також, суд вважав, що позивач ОСОБА_1 має право на відшкодування грошової суми, сплаченої ним за надану йому правничу допомогу адвокатом у кримінальному провадженні з врахуванням складності справи та участі адвоката у проведенні процесуальних дій.

Такі висновки суду є правильними.

Встановлено, що 28 січня 2022 року працівниками СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області, під час проведення огляду місця події, на автодорозі місцевого значення О-031591 сполученням Овлочин-Соловичі-Бобли-Ревушки, були виявлені та вилучені транспортні засоби: трактор, реєстраційний номер НОМЕР_1 , два причепи навантажені деревиною породи сосна (а. с. 72-73 т. 1).

Постановою органу поліції про визнання документів, речей речовими доказами від 29 січня 2022 року зазначені транспортні засоби та деревина породи сосна, були приєднані до матеріалів дізнання у кримінальному провадженні №0000072 від 29 січня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 Кримінального кодексу України (а. с. 74 т. 1).

Після чого, ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2022 року клопотання органу дізнання СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області про арешт майна було задоволено частково та накладено арешт: на трактор колісний марки «МТЗ-80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1987 року випуску; тракторний причіп марки «2ПТС-4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1990 року випуску, власником яких є позивач ОСОБА_1 та тракторний причіп марки «2ПТС-4», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1984 року випуску, який знаходився у користуванні останнього, що були виявлені та вилучені 28 січня 2022 року в ході проведення огляду місця події на автодорозі О-031591 сполученням Овлочин-Соловичі-Бобли-Ревушки, із забороною відчуження та розпорядження вказаним майном (а. с. 9-10 т. 1).

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року зазначену вище ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2022 року було скасовано та прийнято нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання органу дізнання про накладення арешту на майно позивача.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2022 року про арешт майна, Волинський апеляційний суд вказав на те, що задовольняючи клопотання, слідчий суддя не дотримався вимог закону, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про необхідність накладення арешту на майно у рамках зазначеного кримінального провадження (а. с. 11-13 т. 1).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 16 лютого 2022 року позивач ОСОБА_1 отримав від працівників поліції вилучене у нього майно: трактор, два причепи та деревину породи сосна, при цьому зазначив, що будь-яких претензій до працівників поліції він не має (а. с. 75 т. 1).

Крім того встановлено, що постановою від 30 березня 2022 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 Кримінального кодексу України, було закрите на підставі пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з відсутністю в діянні складу вказаного кримінального проступку (а. с. 80 т. 1).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно частинами 1, 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 цього Кодексу моральна шкода полягає у: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 зазначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Такий висновок узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року в справі № 920/715/17.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналіз наведених норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини між суб`єктами владних повноважень і фізичною особою, дає можливість зробити висновок, що арешт майна позивача, яке було у подальшому повернуто з підстав необґрунтованості й безпідставності накладення такого арешту, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали такий арешт майна і є підставою для відшкодування такій особі моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки ухвала Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2022 року про арешт майна постановлена за клопотанням органу дізнання СД Ковельського РУП ГУНП у Волинській області про накладення арешту на майно, яке виявлене та вилучене 28 січня 2022 року в ході проведення огляду місця події на автодорозі О-031591 сполученням Овлочин-Соловичі-Бобли-Ревушки, була скасована ухвалою Волинського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, як незаконна, то це є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету.

Також, на думку колегії суддів, обраний судом розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 4466 гривень 67 копійок, який підлягає стягненню на користь позивача, є обґрунтованим, виваженим і справедливим та цілком відповідає характеру немайнових втрат позивача.

У відповідності до пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач має право на відшкодування (повернення) суми, ним сплаченої у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

В обґрунтування розміру понесених судових витрат позивачем було надано: копію договору про надання правничої допомоги № 8 від 31 січня 2022 року, укладеного між позивачем та адвокатом Бакуном О.С., акт прийому-передачі виконаних робіт від 24 травня 2022 року в якому детально описано найменування та перелік послуг, що були надані позивачу, затрачений час та вартість, розрахунок витрат від 24 травня 2022 року та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 7 від 24 травня 2022 року (а. с. 16-19 т. 1).

Враховуючи наведені обставини та вимоги зазначених норм матеріального права, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , як особа щодо якої проводились незаконні дії арешт належного йому майна, має право на відшкодування грошової суми, сплаченої ним за надану йому правничу допомогу під час кримінального провадження у справі і сума такого відшкодування, визначена судом першої інстанції у розмірі 10850 грн, з врахуванням принципу співмірності і складності даної справи.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційних скарг відповідачів про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і підлягає скасуванню із-за порушення судом першої інстанції вимог норм цивільного процесуального права і невірного застосування норм матеріального права є безпідставними, спростовуються вищевикладеним та зводяться до незгоди із судовим рішенням.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідачів Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Турійського районного суду Волинської області від 18 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді