Єдиний унікальний номер 448/333/22
Провадження № 2/448/284/22
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27.09.2023 м.Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гіряк С.І.,

за участю секретарів судового засідання Семен І.І., Рушеляк Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Попова Дениса Ігоровича про компенсацію витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи за позовом Акціонерного товариства АКБ «Львів» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ФОП ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

учасники справи:

представник позивача АТ АКБ «Львів» Вертас М.М.,

представник відповідача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_3

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, постановив ухвалу про наступне:

Суть заяви, що вирішується

1. Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Попов Д.І. 03.02.2023 звернувся до суду із заявою прокомпенсацію витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом цивільної справи в розмірі 16 200, 00 грн., яку скерував до суду поштовим відправленням 26.01.2023.

2. В обґрунтування заяви посилається на те, що відповідно до ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 26.10.2022 позовну заяву АТ АКБ «Львів про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без руху після відкриття провадження, запропоновано позивачу в строк протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути вказані в мотивувальній частині ухвали недоліки. Згідно ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 14.12.2022 позовну заяву АТ АКБ «Львів» про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду у зв?язку з неусуненням недоліків, зазначених в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху. Вказує, що ухвала суду від 14.12.2022 про залишення позову без розгляду набрала законної сили 30.12.2022 та не оскаржувалася позивачем у справі. Зазначає, він як представник відповідача ОСОБА_1 дізнався про наявність та зміст ухвали від 14.12.2022 з ЄДРСР.

Вказує, що при поданні відзиву на позовну заяву стороною відповідача - ОСОБА_1 зазначено про понесення судових витрат в розмірі 15 000,00 грн. (витрати на правову (правничу) допомогу за аналіз позовної заяви, додатків до неї, дослідження та опрацювання судової практики з аналогічних правовідносин, складання процесуальних документів у справі, зокрема підготовку та подання відзиву до суду). Тому, норми ст. 134 ЦПК України щодо зазначення відповідачем орієнтованого розрахунку судових витрат дотримані.

Оскільки, згідно з ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Крім того, вказує, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат відповідача на правничу (правову) допомогу та опис робіт, виконаних адвокатом, а також оплата наданої правничої допомоги підтверджуються: Актом №2 від 22.01.2023 року до Договору № 16/08-1 від 16.08.2021 року та Додатку №1 до нього від 15.08.2022 року, а також Квитанцією від 25.01.2023 року про оплату наданої правничої допомоги згідно Акту №2 від 22.01.2023 року.

Повідомляє, що розмір витрат на правову допомогу адвоката встановлено із врахуванням складності справи, наявністю значного обсягу документів як додатків до позовної заяви, що зумовило виконання адвокатом робіт з опрацювання цих документів та написання відзиву на позовну заву після їх дослідження та аналізу, а також судової практики з аналогічних правовідносин. Також розмір витрат на правничу допомогу адвоката зумовлений ціною позову, що становить більше 1 млн. грн., значення справи для відповідача позбавлення нерухомого майна, а також місцем надання правничої допомоги та розгляду справи у Мостиському районному суді Львівської області, тоді як місцем здійснення індивідуальної адвокатської діяльності представника згідно реєстру адвокатів є м. Львів. Також значний обсяг обставин доведення, великий об`єм документів та доказів, значна кількість позицій Верховного Суду з різних підстав спростування позовних вимог зумовили обсяг виконаних адвокатом робіт.

Зазначає, що згідно з п. 4 ч.1 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Крім того, згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару за годину роботи, останній встановлено на рівні 50 % прожиткового мінімуму на день оплати за годину роботи. Дані Рекомендації затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської обл. №57 від 16.02.2018 року, а також рішення Ради адвокатів Харківської обл. №17 від 21.03.2018 року, на які посилаються також адвокати Львівської області. Згідно цих Рекомендацій мінімальний розмір адвокатського гонорару за годину роботи становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день оплати, який станом на січень 2023 року становив 1342,00 грн. (2684 грн. прожитковий мінімум для працездатних осіб починаючи з 01.01.2023 року), а тому розмір витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 900 грн. за годину роботи є значно нижчий за рекомендований мінімальний розмір гонорару та співмірним зі складністю справи і наданими адвокатом послугами, часом витраченим адвокатом на надання відповідних послуг (написанням відзиву на позовну заяву), обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт, ціною позову.

Вказує, що позивачем не спростовувався факт виконаних адвокатом робіт та їх вартість, співмірність виконаної роботи з її вартістю, витрачений адвокатом час, відсутність складності справи чи кваліфікації адвоката. Стверджує, що розмір витрат, заявлених представником відповідача як компенсація у зв`язку з розглядом справи є повністю обґрунтованим та відповідає виконаним адвокатом роботам, а також критеріям реальності надання адвокатських послуг.

3. Представник позивача 17.02.2023 подала до суду письмові пояснення, у яких просила у задоволенні заяви адвоката Попова Д.І. про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом по справі №448/333/22 відмовити повністю.

В обгрунтування заперечень посилається на те, що у поданій заяві адвокат зазначає, що дізнався про наявність та зміст ухвали від 14.12.2022 з ЄДРСР, не зазначаючи точної дати. Вказує, що Банк, звертаючись з позовом про звернення стягнення на іпотечне майно в Господарський суд Львівської області по справі №914/3287/22, 22.12.2022 скерував ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_1 перелік документів, що додавались до позову, серед яких в п.12 зазначено про надсилання копії ухвали про залишення справи без розгляду від 14.12.2022 по справі №448/333/22 (роздруківка з офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень). Згідно даних трекінгу Укрпошти, ці два листи від банку отримав ОСОБА_1 24.12.2022, тому термін подання заяви про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справи №448/333/22 настав 30.12.2022, заявник порушив терміни встановлені ч.8 ст.141 ЦПК України, що виступає самостійною підставою залишення даної заяви без розгляду. Вказує, що в переліку додатків до Заяви в п.4 зазначено Платіжне доручення на оплату та в п.6 зазначено Підтвердження направлення заяви іншим учасникам справи. Проте, в матеріалах справи відсутні вказані заявником додатки. На адресу Банку заява теж не надходила.

Правовою підставою подання даної заяви заявником вказується ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Однак, заявником не враховуються взаємопов`язані із ч.5 ст.142 ЦПК України положення ч. 6 ст.142 ЦПК України, де зазначено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Зазначає, що згідно із ч.9 ст.141 ЦПК України У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. У поданій до суду заяві не міститься жодних пояснень з приводу «необгрунтованості дій» АТ АКБ «Львів» у зв`язку з чим в заявника виникне право на компенсацію понесених витрат на правову допомогу, відтак подана заява є безпідставною. Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Проте, звернення з позовом до суду та подальше закриття провадження у справі за цим позовом за клопотанням відповідача не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації. Для задоволення заявлених вимог відповідач повинен довести, а суд - встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Вказує, що Банк мав обґрунтовані підстави не виконувати ухвалу про усунення недоліків в позові і розумів її наслідки, зважаючи на те, що по взаємопов`язаній справі №448/1054/21, яка розглядалася Мостиським районним судом, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа АТ АКБ «Львів» про витребування майна (предмету іпотеки) з чужого володіння 07.11.2022 було винесено рішення про задоволення позову. Рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, зареєстроване у реєстрі за відповідачем. Дане твердження підтверджується позицією Верховного суду в Постанові ВП ВС від 14.11.2018 у справі №183/1617/16 (14-208цс18).

Оскільки, основною підставою звернення стягнення на іпотечне майно банк зазначав ч.1,2 ст.23 ЗУ «Про іпотеку» - у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою - з 07.11.2023 змінились правові підстави звернення стягнення на предмет іпотеки.

Добросовісність дій банку підтверджується тим, що 22.12.2023 в Господарський суд Львівської області подано позовну заяву АТ АКБ «Львів» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - ФОП ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст.ст.7, 33,ч.2,3 ст.35 ЗУ «Про іпотеку». Господарським судом Львівської області відкрито провадження по справі №914/3287/22 та на даний час триває судовий розгляд.

Зазначає, що навіть у випадках залишення позовів без розгляду за заявами позивачів, такі дії не трактуються як «необґрунтовані дії» позивача, оскільки це законодавчо гарантоване право позивача і він може користуватися своїми правами на власний розсуд.

Крім того, вказує, що з Акту №2 виконаних робіт з правничої допомоги вбачається, що 1,5 год. часу адвокатом затрачено на отримання від клієнта повної інформації, надання консультацій та встановлення обставин справи. Водночас зустріч із клієнтом та погодження заперечень на позовну заяву мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.

Також вказує, що в Акті №2 виконаних робіт з правничої допомоги в п.2 зазначається, що адвокатом витрачено 15 годин на підготовку та скерування відзиву на позовну заяву. Не зрозумілим і неаргументованим є зазначений витрачений час, чому саме 15 год., а не 2-3 год. чи 20 год. В Акті зазначається, що підготовлено 25 стор. відзиву. Проте, з аналізу відзиву вбачається, що більшість тексту є скопійовані правові позиції з постанов Верховного суду, а не є особистою думкою адвоката. Незважаючи на те, що відзив адвокатом сформовано на 25 стор., основними аргументами у відзиві зазначається, що позов слід залишити без руху з метою усунення позивачем недоліків та визначення позивачем змісту позовних вимог, тобто матеріально-правової вимоги до кожного з відповідачів у справі та надання довідки про відсутність спорів і надання орієнтованого розрахунку суми судових витрат. Відтак, адвокат міг подати звичайне клопотання про залишення позову без руху, а не формувати відзив не розуміючи позовних вимог до його довірителя. Затрата часу 15 год. на відзив, який по суті є клопотання про залишення справи без руху, яке задоволив суд є неспівмірним і не відповідає принципу розумності.

Звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі її витрати на адвоката, якщо керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

Стверджує, що долучений до заяви чек від 25.01.2023 не може бути врахований як доказ оплати ОСОБА_1 адвокатських послуг, оскільки з нього не вбачається платника, одержувача, призначення платежу. Цей чек може бути підтвердженням оплати будь-якої іншої послуги, що не має відношення до даної справи.

4. Представник відповідача 28.02.2022 на адресу суду скерував письмові пояснення, в яких просить задовольнити повністю заяву про компенсацію витрати на правову допомогу, здійснених відповідачем ОСОБА_1 .

Зазначив, що заперечує письмові пояснення представника позивача. Вказує, що у постанові ВС від 08.06.2022 року у справі № 357/380/20 зазначено, що загальні норми ЦПК України спрямовані на відшкодування судових витрат стороні, яка виграла справу, тобто права якої були невизнані, оспорені або порушені іншою стороною та поновлені лише в результаті розгляду справи судом. ЦПК України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина друга статті 141 ЦПК України) та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядалися, але справа провадженням закінчується у зв?язку із закриттям такого чи залишенням справи без розгляду (стаття 142 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов?язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача. У випадку закриття провадження чи залишення позову без розгляду відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Тому покликання позивача на ч. 8 ст. 141 ЦПК України є безпідставним, оскільки таке стосується подання доказів до закінчення судових дебатів або протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду, якщо сторона зробила про це відповідну заяву. Однак, розгляд справи №6448/333/22 не закінчився прийняттям рішення суду по суті заявлених позовних вимог, а застосуванню підлягають вимоги, коли позов по суті не розглядався, але справа провадженням закінчується у зв?язку із залишенням позову без розгляду (ст. 142 ЦПК України).

Вказує, що ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 14.12.2022 позовну заяву АТ АКБ «Львів» про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду у зв?язку з неусуненням недоліків ухвали про залишення позовної заяви без руху. Така набрала законної сили 30.12.2022 року та позивачем (банком) у справі не оскаржувалася.

В матеріалах справи відсутнє підтвердження отримання відповідачем ОСОБА_1 копії ухвали від 14.12.2022 про залишення позову без розгляду. Ухвала від 14.12.2022 року прийнята без участі відповідача ОСОБА_1 та набрала законної сили тільки 30.12.2022. Відтак, покликання банку на застосування 5-ти денного терміну з моменту ухвалення рішення є необгрунтованими, оскільки такий встановлений для розгляду справи по суті та не може бути застосований у випадку залишення позову без розгляду, коли вимоги по суті не розглядалися. У справі №448/333/22 не приймалося рішення по суті, однак ухвала про залишення позову без розгляду виносилася без участі відповідача ОСОБА_1 чи його представника, а тому докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу надані суду у відповідності до вимог ст. 142 ЦПК України. Суду надано підтвердження скерування відповідної заяви про компенсацію витрат у справі разом з додатками позивачу, хоча таке вимогами ЦПК й не передбачено. Такі документи надіслані засобами електронного зв?язку, докази чого долучені до заяви.

Підтвердженням цього є також подання письмових пояснень позивачем від 14.02.2023 на відповідну заяву. А тому доводи банку, викладені у п.2 пояснень є безпідставними

Крім того, у постанові ВС від 20.05.2020 року у справі № 154/1435/18-ц вказано, що відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПІК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов?язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача.

У заяві про компенсацію витрат пов?язаних з розглядом справи відповідач зазначав, що позивачем подано позовну заяву з недоліками та ухвалою суду від 26.10.2022 залишено позов без руху після відкриття провадження для усунення визначених в ухвалі недоліків. Зокрема, у поданій позовній заяві не зазначено, яким є зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів всупереч вимогам п.4 ч.3 ст. 175 ЦІК України. Крім цього, позивачем не було вказано чи дані вимоги породжують солідарний обов?язок відповідачів щодо виконання зобов?язань, чи кожен з відповідачів повинен відновити права позивача у власний спосіб, які дії повинен вчинити кожен з відповідачів та в якій частині.

Крім того, встановлено, що в порушення вимог п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України представник позивача, в позовній заяві не вказує попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв?язку із розглядом справи, а також в порушення вимог п. 10 ч.3 ст. 175 ЦІК України, позивачем не надано підтвердження, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Справа перебувала на стадії підготовчого провадження у справі. Вимоги ухвали суду від 26.10.2022 року про залишення позовної заяви без руху були чіткими, конкретними та послідовними, жодних заяв чи клопотань про роз?яснення змісту ухвали від позивача до суду не надходило.

Така ухвала була прийнята з участю представника позивача АТ АКБ «Львів» в судовому засіданні, проте до 14.12.2022 не була виконана. Жодних перешкод для виконання вимог ухвали від 26.10.2022 позивач не вказує. Часу для виконання таких вимог також було достатньо враховуючи дату прийняття ухвали про залишення позову без розгляду (близько 1,5 місяці). В ухвалі від 14. 12.2022 вказано: «Таким чином, у встановлений судом строк, станом на 14.12.2022, представник позивача не усунула вказаних в ухвалі недоліків заяви, отже вимоги до заяви, визначені ЦПК України не виконала, жодних заяв чи клопотань з приводу неможливості виконання ним вимог ухвали до суду не надіслала». Отже, вимоги ухвали від 26.10.2022 про залишення позовної заяви без руху позивачем не були виконані, а представником відповідача Макарухи Р.М. виконано роботи щодо подання відзиву на позовну заяву та участі в судовому засіданні, опрацювання документів, збору доказів.

Тому, дії позивача АТ АКБ «Львів» є необгрунтованими, оскільки замість виконання вимог ухвали від 26.10.2022 про залишення позовної заяви без руху у справі № 448/333/22 за позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , позивачем подано аналогічний позов до Господарського суду Львівської області (справа №914/3287/22), в якій відкрито провадження ухвалою судді від 12.01.2023 за позовом до аналогічних відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з аналогічними підставами та предметом спору.

Крім того, у справі №448/333/22, яка перебувала на стадії підготовчого провадження позивач після виконання вимог ухвали без руху міг подати відповідну заяву про зміну підстав чи предмету позову у випадку необхідності, що передбачено ст. 49 ЦПК України.

Однак, оскільки, позов АТ АКБ «Львів» було залишено без руху в Мостиському районному суді Львівської області, позивач не усуваючи недоліки позовної заяви, звернувся з аналогічним позовом до іншого суду. Такі дії слід вважати необгрунтованими та такими, що суперечать засадам цивільного судочинства, оскільки спрямовані на зловживання процесуальними правами, та неодноразове звернення до суду з тих самих правовідносин.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК У країни, враховує: 1) чи пов?язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи е розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим алвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п?ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Тому, виходячи з аналізу наведених норм закону та згідно з договором про надання правничої допомоги № 16/08-1 від 16.08.2021 та Додатку №1 до нього від 15.08.2022, адвокат Попов Д.І. надавав правничу допомогу ОСОБА_1 на підставі укладеного між ними договору, копію якого надано суду, розмір оплати за надану допомогу відповідно до Акту №2 від 22.01.2023 становить 16 200,00 грн., що визначався за домовленістю сторін з розрахунку необхідності збору та дослідження доказів для написання відзиву, написання відзиву на позовну заяву, дослідження судової практики, положень законодавства, представництва інтересів відповідача в суді, яку ОСОБА_1 оплатив, про що суду надано відповідні докази (договір, акт, квитанцію), тобто виконання роботи прийняв, а тому клопотання та стягнення з позивача на користь відповідача компенсації витрат на правничу допомогу підлягає до задоволення, враховуючи, що розмір заявлених вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони.

У справі № 448/333/22 будь-якої заяви про зменшення витрат на правничу допомогу від позивача не надходило як і заперечень щодо орієнтованого розрахунку судових витрат, вказаного у відзиві на позовну заяву від 30.06.2022, тоді як станом на цей нас відповідачем вже зазначалося про понесення судових витрат у розмірі 15000 грн.

??Посилання позивача у п.4 письмових пояснень на оплату за зустріч з клієнтом та погодження з ним заперечень на позовну заяву, організаційний характер правовідносин є безпідставними, та не стосуються даної справи, оскільки таких дій в Акті виконаних робіт №2 не зазначено, а підготовка до розгляду справи, збір доказів тощо згідно позиції ВС належить до надання правничої допомоги, та не є складовою написання відзиву.

???Вказує, що у постанові ВС від 19.01.2022 у справі № 552/180/21 зазначено, що згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз 'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Стверджує, що в ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п?ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов?язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов?язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

У письмових поясненнях у п.7 банк зазначає, що основними аргументами у відзиві є необхідність залишення позову без руху з метою усунення недоліків позовної заяви. А затрата часу 15 год. на відзив, який по суті є клопотанням про залишення позову без руху не відповідає принципу розумності. 3 цього приводу зазначає, що банк в прохальній частині не просить зменшити витрати на правничу допомогу, а в задоволенні заяви просить відмовити повністю, що суперечить положенням ст. 137 ЦПК України, щодо гарантій отримання компенсації на професійну правничу допомогу.

Крім того, звертає увагу, що питанням залишення позову без руху у відзиві присвячено п.1, що займає тільки 2 сторінки, а не 25 як вказано позивачем у письмових поясненнях. Також кожна судова практика ВС, на яку здійснено покликання представником відповідача, стосувалася предмету спору у справі, та така практика накладена на спірні правовідносини з підсумковими висновками представника відповідача щодо тих чи інших обгрунтувань заперечень позовних вимог у справі.

Такий порядок викладу заперечень клієнт (відповідач - ОСОБА_1 ) прийняв, а тому банк не в повноваженнях втручатися у взаємовідносини щодо надання правничої допомоги клієнту як слідує з позиції ВС, викладеної у постанові від 20.05.2020 справа № 154/1435/18-ц.

5. 13.06.2023 представник позивача скерувала до суду в письмовому вигляді клопотання про допит свідка, в якому зокрема зазначила, що з поданих для огляду оригіналів документів, долучених до заяви про компенсацію адвокатських витрат вбачається, що візуально підписи клієнта ОСОБА_1 на Додатку №l від 15.08 2022 до Договору про надання правової допомоги №16/08-1 від 16.08.2021 та Акті №2 виконаних робіт з правничої допомоги викликають великі сумніви, щодо належності їх підписання та наявності їх оригіналів на момент подання їх у суд. Зазначені документи мають фінансово-правові наслідки для АТ АКБ «Львів» та викликають упередження, щодо добросовісності дій адвоката Попова Д.І. та Макарухи Р.М.

Вказує, що деякі копії з матеріалів справи, які подані представником позивача, не відповідають представленим оригіналам і хронології подій, які могли відбуватися. Зокрема, великий сумнів викликають твердження позивача, про те, що він підписував документи і особисто оплачував адвокатські послуги, так як мав двічі їздити з Мостиськ у Львів - 22.01.2023 для підписання Акту виконаних робіт та 25.01.2023 для оплати послуг та ряд інших обставин які може повідомити позивач і які можуть мати самостійні правові наслідки.

6. Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Попов Д.І. 12.07.2023 подав письмове пояснення на вказане клопотання, в якому зокрема зазначив, що позивач систематично зловживає своїми процесуальними правами, оскільки заперечує сам факт представництва інтересів відповідача - ОСОБА_1 адвокатом Поповим Д.І. не наводячи обгрунтованих підстав для цього. Тоді як судом під час розгляду справи № 448/333/22 по суті заявлених позовних вимог встановлювалися та перевірялися повноваження адвоката.

Крім того, у цей самий період адвокатом Поповим Д.І. здійснювалося представництво ОСОБА_1 у справі № 448/1054/21 (Головуючий суддя - Кічак Ю.В.) на підставі цього ж Договору № 16/08-1 від 16.08.2021 та додатку № 1 від 15.08.2022. У даній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів» про витребування майна з чужого володіння судом повноваження адвоката були перевірені належним чином, а у АТ АКБ «Львів» жодних зауважень щодо представництва інтересів позивача - ОСОБА_1 адвокатом Поповим Д.І. не було (період та документи щодо представництва аналогічні). Додатковим рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28.11.2022 заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Попова Д.І. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Додаткове рішення набрало законної сили.

Також вказує, що на сторінці 8 вказаного рішення зазначено: «На підтвердження розміру фактично понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу додано наступні докази: копію договору про надання правової допомоги №16/08-1 від 16.08.2021 року у тексті якого наявні умови щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, зокрема передбачено, що оплата адвокату проводиться у відповідності до виконаних доручень з розрахунку 900 грн. година роботи (надання правової допомоги); копію додатку №l від 15.08.2022 року до вказаного договору №16/08-1 від 16.08.2021 року про продовження терміну його дії; копію акту виконаних робіт з правничої допомоги № 1 від 31.10.2022 року з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; копію платіжного доручення з вказівкою про суму платежу 29700 грн. та його призначення «за надання правничої допомоги ОСОБА_3 згідно Акту №1 від 31.10.2022 року та Договору №16/08-1 від 16.08.2021 року»; витяг по рахунку представника позивача - адвоката Попова Д.І. про зарахування коштів в сумі 29700 грн. за надання правничої допомоги.

Таким чином, адвокатом у справі № 448/1054/21 подані усі аналогічні документи на підтвердження представництва інтересів ОСОБА_1 адвокатом та оплати наданих послуг (виконаних робіт) з надання правничої допомоги, що й у справі № 448/333/22.

Під час розгляду справи № 448/1054/21 по суті та прийняття рішення від 07.11.2022 та додаткового рішення від 28.11.2022 (аналогічний період) представництво інтересів ОСОБА_1 здійснювалося адвокатом Поповим Д.І., таке представництво сторонами чи третьою особою не оспорювалося та не заперечувалося, належним чином перевірялося судом, підстав для спростування такого не існувало.

Просить заяву про компенсацію здійснених відповідачем ОСОБА_1 витрат на правову допомогу задовольнити повністю.

Позиція учасників справи

7. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Попов Д.І. заяву про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом справи підтримав повністю. Надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві та письмових поясненнях, які долучені до матеріалів справи. Доповнив, що він як представник відповідача ОСОБА_1 дізнався про наявність та зміст ухвали суду про залишення позову без розгляду від 14.12.2022 з ЄДРСР 24.01.2023. Просив заяву задовольнити.

8. Представник позивача АТ АКБ «Львів» - Вертас М.М. в судовому засіданні повністю заперечила проти задоволення заяви представника відповідача про компенсацію витрат на правову допомогу. Надала пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях. Просила відмовити у її задоволенні, посилаючись на безпідставність.

Доповнила, що, дійсно ухвалою суду від 26.10.2022 після відкриття провадження, була залишена позовна заяви без руху у справі за позовом банку до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , третя особа ФОП ОСОБА_1 у зв`язку із наявними недоліками. Вимоги ухвали про залишення позову без руху нею не були виконані, оскільки вона подала аналогічний позов до Господарського суду Львівської області, в якому відкрито провадження ухвалою судді господарського суду від 12.01.2023 за позовом до аналогічних відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , третя особа ФОП ОСОБА_1 з аналогічними підставами та предметом спору. Зазначила, що звернення до господарського суду було зумовлене тим, що вона дізналася про правову позицію Верховного Суду по даному виду спору від 02.10.2018, яка на момент звернення до суду загальної юрисдикції була їй невідома.

Також вказала, що ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 14.12.2022 позовну заяву АТ АКБ «Львів» про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду у зв?язку з неусуненням недоліків ухвали про залишення позовної заяви без руху. Така набрала законної сили 30.12.2022 та позивачем у справі не оскаржувалася.

Інші учасники справи про дату, час та місце розгляду заяви сторони відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу були повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися без поважних причин, клопотань про відкладення або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило.

Встановлені Судом обставини

9. АТ АКБ «Львів» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ФОП ОСОБА_1 з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

10. Ухвалою суду від 05.05.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

11. 04.07.2022 представник відповідача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав до суду відзив на позовну заяву,

12. При поданні відзиву на позовну заяву стороною відповідача представником ОСОБА_1 зазначено про понесення судових витрат в розмірі 15 000.00 грн. (витрати на правову (правничу) допомогу за аналіз позовної заяви, додатків до неї, дослідження та опрацювання судової практики з аналогічних правовідносин, складання процесуальних документів у справі, зокрема підготовку та подання відзиву до суду).

13. Під час підготовчого судового засідання 26.10.2022, в якому були присутні представники сторін, судом встановлено, що позовна заява підлягає залишенню без руху, тому ухвалою від 26 жовтня 2022 позовна заява була залишена без руху.

14. Позивачу було запропоновано в строк протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, привести позовну заяву у відповідність з вимогам законодавства шляхом усунення недоліків зазначених в ухвалі суду.

15. Оскільки, позивач відповідно до ухвали суду від 26.10.2022 у встановлений судом строк не усунула недоліки позовної заяви, ухвалою суду від 14.12.2022 позовна заява АТ АКБ «Львів до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ФОП ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишена без розгляду.

16. Ухвала від 14.12.2022, про залишення позову без розгляду, прийнята без участі відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Попова Д.І., набрала законної сили 30.12.2022 та позивачем (банком) у справі не оскаржувалася.

17. Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Попов Д.І. 03.02.2023 звернувся до суду із заявою прокомпенсацію витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом цивільної справи в розмірі 16200, 00 грн., яку скерував до суду поштовим відправленням 26.01.2023.

В судовому засіданні вказав, що він як представник відповідача ОСОБА_1 дізнався про наявність та зміст ухвали суду про залишення позову без розгляду від 14.12.2022 з ЄДРСР 24.01.2023.

Правовою підставною поданої заяви представник відповідача зазначає ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

18. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат представник відповідача подав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат відповідача на правничу (правову) допомогу та опис робіт, виконаних адвокатом, а також оплата наданої правничої допомоги підтверджуються: Актом №2 від 22.01.2023 до Договору № 16/08-1 від 16.08.2021 та Додатку №1 до нього від 15.08.2022, а також Квитанцією від 25.01.2023 про оплату наданої правничої допомоги згідно Акту №2 від 22.01.2023 (а.с. 2 т. 2).

Із змісту даної квитанції встановлено, що 25.01.2023 ОСОБА_1 здійснив оплату ОСОБА_3 на суму 16 210,00 грн., призначення платежу: надання правничої допомоги ОСОБА_3 згідно акту №2 від 22.01.2023 по договору № 16/08-1 від 16.08.2021, договору 25.01.2023.

Представник також долучив докази скерування заяви із додатками до неї іншим учасникам спору.

19. Представник відповідача адвокат Попов Д.І. обгрунтовує розмір витрат на правову допомогу, посилаючись на складність справи, наявністю обсягу документів як додатків до позовної заяви, що зумовило виконання адвокатом робіт з опрацювання цих документів та написання відзиву на позовну заву після їх дослідження та аналізу, а також судової практики з аналогічних правовідносин. Також розмір витрат на правничу допомогу адвоката зумовлений ціною позову, що становить більше 1 млн. грн., значення справи для відповідача позбавлення нерухомого майна, а також місцем надання правничої допомоги та розгляду справи у Мостиському районному суді Львівської області, тоді як місцем здійснення індивідуальної адвокатської діяльності представника згідно реєстру адвокатів є м. Львів. Також значний обсяг обставин доведення, великий об`єм документів та доказів, значна кількість позицій Верховного Суду з різних підстав спростування позовних вимог зумовили обсяг виконаних адвокатом робіт.

20. Представник позивача просила у задоволенні заяви адвоката Попова Д.І. про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом по справі №448/333/22 відмовити повністю, посилаючись на відсутність в даному спорі необґрунтованості дій позивача та неспівмірність заявленого відповідачем розміру витрат на правову допомогу із складністю справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час.

Вивчивши зміст поданої заяви та долучених доказів, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного висновку.

Застосоване Судом законодавство та висновки Суду

21. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов?язаних з розглядом справи, внаслідок необгрунтованих дій позивача. У випадку закриття провадження чи залишення позову без розгляду відсутні будь-які обставини, які б унеможливлювали або нівелювали загальний принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

22. Аналіз даних норм свідчить про те, що ЦПК України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина друга статті 141 ЦПК України) та у випадках, коли вимоги позивача судом по суті не розглядалися, але справа провадженням закінчується у зв?язку із закриттям такого чи залишенням справи без розгляду (стаття 142 ЦПК України).

23. В даній справі встановлено, що розгляд справи №6448/333/22 не закінчився прийняттям рішення суду по суті заявлених позовних вимог, застосуванню підлягають правові вимоги, коли позов по суті не розглядався, але справа провадженням закінчується у зв?язку із залишенням позову без розгляду (стаття 142 ЦПК України).

За наведених обставин, посилання представника позивача на ч. 8 ст. 141 ЦПК України є безпідставним, оскільки таке стосується подання доказів до закінчення судових дебатів або протягом 5-ти днів після ухвалення рішення суду, якщо сторона зробила про це відповідну заяву. А посилання представника позивача на застосування 5-ти денного терміну з моменту ухвалення рішення є необгрунтованими, оскільки такий встановлений для розгляду справи по суті та не може бути застосований у випадку залишення позову без розгляду, коли вимоги по суті не розглядалися.

24. Крім того, встановлено, що при поданні відзиву на позовну заяву стороною відповідача - представником ОСОБА_1 зазначено про понесення судових витрат в розмірі 15 000,00 грн. (витрати на правову (правничу) допомогу за аналіз позовної заяви, додатків до неї, дослідження та опрацювання судової практики з аналогічних правовідносин, складання процесуальних документів у справі, зокрема підготовку та подання відзиву до суду).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Попов Д.І. 03.02.2023 звернувся до суду із заявою прокомпенсацію витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом цивільної справи в розмірі 16200, 00 грн., яку скерував до суду поштовим відправленням 26.01.2023, про ухвалу суду від 14.12.2023 про залишення позову без розгляду дізнався 24.01.2023 із ЄРДРСР.

25. Суд звертає увагу, що сторона позивача 17.02.2023 подала до суду письмові пояснення, у яких просила у задоволенні заяви адвоката Попова Д.І. про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом по справі №448/333/22 відмовити повністю. Крім того, беручи участь в судових засіданнях, неодноразово представник позивача просила відмовити повністю у задоволенні заяви про компенсацію втират на правову допомогу.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

26. Враховуючи наведене, позиція представника позивача зводилася до заперечення заяви, у задоволенні якої вона просила відмовити, при цьому не посилалася на залишення заяви без розгляду. Тому суд розгядає дану заяву в межах заявлених вимог сторін справи, відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства.

27. Встановлено, що Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 14.12.2022 позовну заяву АТ АКБ «Львів» про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишена без розгляду у зв?язку з неусуненням недоліків ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвала набрала законної сили 30.12.2022 року та позивачем (банком) у справі не оскаржувалася. В матеріалах справи відсутнє підтвердження отримання відповідачем ОСОБА_1 копії ухвали від 14.12.2022 про залишення позову без розгляду. Ухвала від 14.12.2022 року прийнята без участі відповідача ОСОБА_1 та його представника та набрала законної сили тільки 30.12.2022, про яку представник відповідача дізнався 24.01.2023, тому звернувся до суду в межах встановленого строку.

Також встановлено, що у справі №448/333/22 не приймалося рішення по суті, ухвала про залишення позову без розгляду виносилася без участі відповідача ОСОБА_1 чи його представника, а тому докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу надані суду у відповідності до вимог ст. 142 ЦПК України. Суду надано підтвердження скерування відповідної заяви про компенсацію витрат у справі разом з додатками позивачу, докази чого долучені до заяви.

Щодо застосування ч.5 ст. 142 ЦПК України

28. Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, частиною першою статті 4 ЦПК України, частиною першою статті 55 Конституції України, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

29. З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

30. Встановлено, що позивачем подано позовну заяву, яку у зв`язку із виявленими недоліками, ухвалою суду від 26.10.2022 року залишено без руху після відкриття провадження для усунення визначених в ухвалі недоліків. Зокрема, у поданій позовній заяві не зазначено, яким є зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів всупереч вимогам п.4 ч.3 ст. 175 ЦІК України. Крім цього, позивачем не було вказано чи дані вимоги породжують солідарний обов?язок відповідачів щодо виконання зобов?язань, чи кожен з відповідачів повинен відновити права позивача у власний спосіб, які дії повинен вчинити кожен з відповідачів та в якій частині. В порушення вимог п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України представник позивача, в позовній заяві не вказала попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв?язку із розглядом справи, а також в порушення вимог п. 10 ч.3 ст. 175 ЦІК України, позивачем не надано підтвердження, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Справа перебувала на стадії підготовчого провадження у справі.

31. Вимоги ухвали суду від 26.10.2022 про залишення позовної заяви без руху були чіткими, конкретними та послідовними, жодних заяв чи клопотань про роз?яснення змісту ухвали від позивача до суду не надходило.

Така ухвала була прийнята з участю представника позивача АТ АКБ «Львів» в судовому засіданні, проте до 14.12.2022 не була виконана. Перешкод для виконання вимог ухвали від 26.10.2022 позивач не вказувала. Проте, представник позивача не усунула вказаних в ухвалі недоліків заяви, вимоги до заяви, визначені ЦПК України не виконала, жодних заяв чи клопотань з приводу неможливості виконання ним вимог ухвали до суду не надіслала.

Натомість, подала аналогічний позов до Господарського суду Львівської області, в якому відкрито провадження ухвалою судді господарського суду від 12.01.2023 за позовом до аналогічних відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , третя особа ФОП ОСОБА_1 з аналогічними підставами та предметом спору.

32. В судовому засіданні представник позивача зазначила, що звернення до господарського суду було зумовлене тим, що вона дізналася про правову позицію Верховного Суду по даному спору від 02.10.2018, яка на момент звернення до суду загальної юрисдикції була їй невідома.

33. Отже, вимоги ухвали від 26.10.2022 про залишення позовної заяви без руху позивачем не були виконані, а представником відповідача ОСОБА_1 виконано роботи щодо подання відзиву на позовну заяву та участі в судовому засіданні, опрацювання документів, збору доказів.

34. Таким чином, дії позивача АТ АКБ «Львів» є необгрунтованими, оскільки замість виконання вимог ухвали від 26.10.2022 про залишення позовної заяви без руху у справі № 448/333/22 за позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , позивачем подано аналогічний позов до Господарського суду Львівської області, в якій відкрито провадження ухвалою судді від 12.01.2023 за позовом до аналогічних відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з аналогічними підставами та предметом спору.

Зокрема, згідно ухвали Господарського суду Львівської області №914/3287/22 від 12.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження в справі із змісту якої встановлено, що 22.12.2022 АТ АКБ «Львів» подав позов до відповідача 1 ОСОБА_1 та відповідача 2 ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

35. Крім того, у справі №448/333/22, яка перебувала на стадії підготовчого провадження позивач після виконання вимог ухвали без руху міг подати відповідну заяву про зміну підстав чи предмету позову у випадку необхідності, що передбачено ст. 49 ЦПК України.

36. Також слід звернути увагу, що, із матеріалів справи встановлено, що позивач, звернувся до суду із позовною заявою до суду 14.04.2022 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, провадження в якій відкрите згідно ухвали від 05.05.2022 та призначене підготовче судове засідання. Водночас, встановлено, представник позивача в підготовчому судовому засіданні 26.10.2022 подала клопотання про зупиненя провадження в справі, посилаючись на те, що Мостиським районним судом Львівської області (суддя Кічак Ю.В.) розглядається справа №448/1054/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог поло предмета спору Ат АКБ «Львів» про витребування майна з володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зазначивши, що цивільні справи № 448/333/22 та №448/1054/21 стосуються одного і того ж майна.

37. Наведені обставини свідчать про необґрунтованість дій позивача при зверненні до суду та під час розгляду справи, що є підставною для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачем, в якій позов був залишений без розгляду згідно вимог ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу

38. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Згідно із частиною першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

39. Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

А відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

40. Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

41. Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

42. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

43. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

44. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

45. За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначенні його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України).

46. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-pп/2009 y справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 59 Конституції України передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультаці, роз?яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах пощо. Вибір форми та суб?єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб?єктами права.

47. У постанові від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19 Верховний Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

48. В силу вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ч. 4 ст. 263 ЦПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Крім того, як встановлено приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

49. Частиною 2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

50. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК У країни, враховує: 1) чи пов?язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи е розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

51. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

52. В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим алвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

53. Частиною п?ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

54. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

55. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому, неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу.

56. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", пункти 79 і 112 відповідно).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Основними критеріями визначення та розподілу судових витрат є їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Схожі правові висновки викладені в пунктах 33, 34 та 37 додаткової постанови Великої Палати ВС від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19.

Велика Палата ВС зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати ВС від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати ВС від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Висновок щодо розміру витрат на правову допомогу

57. Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Попов Д.І. 03.02.2023 звернувся до суду із заявою прокомпенсацію витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом цивільної справи в розмірі 16200, 00 грн., яку скерував до суду поштовим відправленням 20.01.2023. Правовою підставною поданої заяви зазначив ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

58. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат представник відповідача подав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат відповідача на правничу (правову) допомогу та опис робіт, виконаних адвокатом, а також оплата наданої правничої допомоги підтверджуються: Актом №2 від 22.01.2023 до Договору № 16/08-1 від 16.08.2021 та Додатку №1 до нього від 15.08.2022, а також квитанцією від 25.01.2023 року про оплату наданої правничої допомоги згідно Акту №2 від 22.01.2023, зокрема, із змісту даної квитанції встановлено, що 25.01.2023 ОСОБА_1 здійснив оплату ОСОБА_3 на суму 16 210,00 грн., призначення платежу: надання правничої допомоги ОСОБА_3 згідно акту №2 від 22.01.2023 по договору № 16/08-1 від 16.08.2021, договору 25.01.2023.Представник також долучив докази скерування заяви із додатками до неї іншим учасникам спору.

59. При поданні відзиву (а.с. 110-134 Т.1) на позовну заяву стороною відповідача представником ОСОБА_1 зазначено про понесення судових витрат в розмірі 15 000.00 грн. (витрати на правову (правничу) допомогу за аналіз позовної заяви, додатків до неї, дослідження та опрацювання судової практики з аналогічних правовідносин, складання процесуальних документів у справі, зокрема підготовку та подання відзиву до суду). Тому, норми ст. 134 ЦПК України щодо зазначення відповідачем орієнтованого розрахунку судових витрат дотримані.

60. Адвокат вказує, що розмір витрат на правову допомогу встановлений із врахуванням складності справи, наявністю значного обсягу документів як додатків до позовної заяви, що зумовило виконання адвокатом робіт з опрацювання цих документів та написання відзиву на позовну заву після їх дослідження та аналізу, а також судової практики з аналогічних правовідносин. Також розмір витрат на правничу допомогу адвоката зумовлений ціною позову, що становить більше 1 млн. грн., значення справи для відповідача позбавлення нерухомого майна, а також місцем надання правничої допомоги та розгляду справи у Мостиському районному суді Львівської області, тоді як місцем здійснення індивідуальної адвокатської діяльності представника згідно реєстру адвокатів є м. Львів. Також значний обсяг обставин доведення, великий об`єм документів та доказів, значна кількість позицій Верховного Суду з різних підстав спростування позовних вимог зумовили обсяг виконаних адвокатом робіт.

61. Представник позивача просила у задоволенні заяви адвоката Попова Д.І. про компенсацію витрат пов`язаних з розглядом по справі №448/333/22 відмовити повністю, посилаючись на відсутність в даному спорі необґрунтованості дій позивача та неспівмірність заявленого відповідачем розміру витрат на правову допомогу із складністю справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час.

Представник позивача в письмових поясненнях та в судовому засіданні просила повністю відмовити у задоволенні заяви про компенсацію витрат на правову допомогу.

62. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п?ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов?язок обгрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов?язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

63. Крім того, у постанові ВС від 28 вересня 2022 року у справі №209/1944/18 вказано, що в разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов?язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п?ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (п.38, 39 постанови Великої Палати ВС від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

64. В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. […] ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

65. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. […] саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. […] Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».

66. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.

У питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19, де серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19 та № 910/16803/19.

67. Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) також акцентувала увагу на те, що суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

68. Таким чином суд при вирішенні питання зменшення витрат на професійну правничу допомогу перевіряє чи подавалося від іншої сторони клопотання про зменшення витрат і наскільки таке клопотання є обґрунтованим відносно критерію неспівмірності заявленого розміру витрат.

69. Суд звертає увагу, що під час розгляду заяви про компенсацію витрат на правову допомогу в справі № 448/333/22 від представника позивача будь-якої заяви про зменшення витрат на правничу допомог не надходило.

Тому в даній справі суд перевіряє реальність адвокатських послуг та розумність їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

70. Відповідно до частин першої, другої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орінтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв?язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

71. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

72. Крім того, Велика Палата ВС у правовому висновку під час розгляду справи № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), за результатами розгляду якої 27.09.2018 прийняла постанову, в якій зазначила, що склад та розмір витрат, пов?язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов?язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

73. Отже, виходячи з аналізу наведених норм закону, враховуючи, що відповідачу надавалася правова допомога адвокатом, кваліфікація якого судом встановлена, у відзиві на позовну заяву від 30.06.2022 відповідач зазначив про понесення судових витрат у розмірі 15000 грн. та згідно з договором про надання правничої допомоги № 16/08-1 від 16.08.2021 року та Додатку №1 до нього від 15.08.2022 року, адвокат Попов Д.І. надавав правничу допомогу відповідачу ОСОБА_1 на підставі укладеного між ними договору, копію якого надано суду, розмір оплати за надану допомогу відповідно до Акту №2 від 22.01.2023 року становить 16 200,00 грн., що визначався за домовленістю сторін з розрахунку необхідності збору та дослідження доказів для написання відзиву, написання відзиву на позовну заяву, дослідження судової практики, положень законодавства, представництва інтересів відповідача в суді. Таку правову допомогу ОСОБА_1 оплатив, про що суду надано відповідні докази (договір, акт, квитанцію), тобто виконання роботи прийняв, тому інша сторона не може втручатися у взаємовідносини щодо надання правничої допомоги клієнту, надання якої заперечує повністю, як слідує з позиції ВС, викладеної у постанові від 20.05.2020 у справі № 154/1435/18-ц.

74. Посилання представника позивача у письмових поясненнях на оплату за зустріч з клієнтом та погодження з ним заперечень на позовну заяву, організаційний характер правовідносин є безпідставними, та не стосуються даної справи, оскільки таких дій в Акті виконаних робіт №2 не зазначено, а підготовка до розгляду справи, збір доказів згідно позиції ВС належить до надання правничої допомоги, та не є складовою написання відзиву.

75. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача на несправжність підпису відповідача на поданих договорах про надання правової допомоги, оскільки на підтвердження цього представником не подані жодні докази.

Крім того, встановлено, що з моменту здійснення процесуальної дії встановлення осіб у даній справі та перевірка їх повноважень, представник позивача аналогічних заяв суду не подавала. Також в цей самий період адвокатом Поповим Д.І. здійснювалося представництво ОСОБА_1 у справі № 448/1054/21 на підставі цього ж договору № 16/08-1 від 16.08.2021 та додатку № 1 від 15.08.2022.

76. Верховний Суд також бере до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до і розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

77. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

78. Оцінивши доводи обох сторін, враховуючи те, що даній справі відповідачу надавалася правова допомога адвокатом згідно укладеного між ними договору, кваліфікація і повноваження адвоката підтверджені, така правова допомога була надана реально, а стороною відповідача доведено, що розмір заявлених вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони.

79. Враховуючи, що від представника позивача будь-якої заяви про зменшення витрат на правничу допомог не надходило, то суд не може за власною ініціативою зменшити витрати на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої, зацікавленої сторони.

80. Тому заявник має гарантоване законом право на компенсацію витрат, які були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

За наведених обставин, приходжу до переконання, що заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Попова Дениса Ігоровича про компенсацію витрат на професійну правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 16 200,00 грн. підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст 2, 12, 13, 15, 81, 133, 137, 142, 258-261, 352-355 ЦПК України, Суд

постановив:

1. Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Попова Дениса Ігоровича про компенсацію витрат на професійну правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи позовною заявою Акціонерного товариства АКБ «Львів» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ФОП ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити

2. Стягнути з позивача Акціонерного товариства АКБ «Львів» на користь відповідача ОСОБА_1 понесені відповідачем витрати на надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 16 200 (шістнадцять тисяч двісті) грн. 00 коп.

3. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

4. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

5. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

6. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

7. Роз`яснити, що учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи, що розглядається на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://ms.lv.court.gov.ua.

Повний текст ухвали виготовлений, проголошений та підписаний суддею 02.10.2023.

Суддя Світлана ГІРЯК