Номер провадження: 22-ц/813/6409/23
Справа № 514/1493/22
Головуючий у першій інстанції Тончева Н.М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Назарової М.В. (судді-доповідача), суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

учасники справи: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 27 лютого 2023 року, ухваленого Тарутинським районним судом Одеської області у складі: судді Тончевої Н.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» звернулось до суду з вказаним позовом, який мотивувало тим, що 27 лютого 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8-1 від 27.02.2021, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням кредитного договору та отриманням кредиту.

Відповідач підписав кредитний договір 27.02.2021 о 13 годині 11 хвилині 37 секунді шляхом введення одноразового ідентифікатора 976931 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.uа.

17 червня 2021року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М/3, відповідно до якого право вимоги за укладеним з відповідачем договором від 27 лютого 2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Ріальто» .

Посилаючись на те, що у порушення умов договору ОСОБА_1 зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 21 листопада 2022 року виникла заборгованість у розмірі 23 188,00 грн, з яких: 4 000,00 грн - заборгованість за кредитом; 2388,00 грн заборгованість за нарахованими відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 1,99 % процентами за кожен день користування кредитом за період з 27.02.2021 по 29.03.2021; 16 800 грн заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 30.03.2021 по 27.07.2021 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, які просив стягнути з відповідача на свою користь, а також стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481, 00 грн та 9000 грн витрати на правову допомогу.

Заочним рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 27 лютого 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Раільто» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованість за договором № 8-1 від 27.02.2021 в розмірі 23 188 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» судовий збір у розмірі 2 481 грн та витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, у розмірі 9 000 грн.

Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 23 травня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Галайчук Г.С. про перегляд заочного рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 27 лютого 2023 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника Галайчук Ганни Сергіївни просить скасувати оскаржуване рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що укладений кредитний договір від 27.02.2021 не є договором, що містить умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, а тому він відноситься до споживчого кредитування і на нього поширюється сфера дії Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, частини 3 статті 21 Закону, відповідно до якої сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Вважає, що оскільки розмір отриманого ним кредиту (4 000 грн) не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, визначеної станом на 01 січня 2021 року (6 000 грн), і сукупна сума платежів у такому випадку не може бути більшою ніж 8 000 грн, тому висновок суду про наявність підстав для стягнення з нього суми більшої ніж подвійна сума одержана ним за договором зроблено всупереч вимогам Закону України «Про споживче кредитування».

Також зазначає, що відсотки за користування кредитом нараховані поза межами строку кредитування, який складає 30 днів, а тому наявні лише підстави для стягнення з нього суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми.

В обґрунтування наведених доводів послався на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/11202/16.

Щодо стягнутих судом витрат на правничу допомогу зазначив, що її розмір в сумі 9000 грн є необґрунтованим, занадто завищеним та не співмірним заявленим вимогам, а також виконаній адвокатом роботі.

Подана відповідачем в особі свого представника до суду апеляційної інстанції 08 жовтня 2023 року через підсистему «Електронний суд» заява про стягнення понесених судових витрат ОСОБА_1 на його користь з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на правничу допомогу в сумі 20 536,80 грн ухвалою суду від 10 жовтня 2023 року повернуто на підставі ст. 183 ЦПК України через відсутність доказів надіслання такої заяви з додатками позивачу.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що ціна позову в даній справі становить 23188 грн, і є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки закону.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 27.02.2021 року між ТОВ «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 укладено договір № 8-1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що підтверджується витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи (а.с. 11).

З наведеного витягу з інформаційно-телекомунікаційної системи вбачається, що 27.02.2021 о 13:11:29 год позичальнику відправлено sms повідомлення про погодження кредиту з ідентифікатором (кодом) для підписання акцепту та укладення договору.

27.02.2021 о 13:11:37 год позичальником підписано одноразовим ідентифікатором та відправлено кредитору електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти кредитний договір (акцепт).

27.02.2021 о 13:12:25 год кредитні кошти перераховано на карту позичальника.

Згідно довідки директора ТОВ «Девелопмент Інновейшинс» № 67081 від 11.11.2022 смс-повідомлення від альфа-імені «MONETKA» з текстом «Для підтвердження згоди з умовами Договору введіть 976931» було доставлено на номер НОМЕР_1 за допомогою сервісу ТОВ «Мобізон» 27.02.2021 о 13:11:29 год (а.с. 13).

Факт перерахування ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» грошових коштів в розмірі 4000 грн на картку відповідача на умовах фінансового кредиту за договором підтверджується чеком №379988929 (а.с. 9).

Отже, ТОВ «Фінанс Інновація» виконав взяті зобов`язання у повному обсязі та перерахував на зазначений у пункту 1.6 договору електронний платіжний засіб відповідача грошові кошти у розмірі 4 000 грн.

17 червня 2021 року між ТОВ «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК РІАЛЬТО» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 8-1 від 27.02.2021 перейшло до ТОВ «ФК РІАЛЬТО» (а.с. 33-36).

Спірні відносини виникли між сторонами з приводу розрахованої позивачем заборгованості, з розміром якої погодився суд та стягнув таку: станом на 21.11.2022 у розмірі 23 188,00 грн, а саме:

4000, 00 грн - заборгованість за кредитом;

2388,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 27.02.2021 року по 29.03.2021 року (включно);

16 800, 00 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом за період з 30.03.2021 року по 27.07.2021 року (а.с. 12).

Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Ріальто» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не повернув своєчасно в установлений строк кредитування 30 днів кредитні кошти та не сплатив передбачені умовами договору проценти за користування кредитом та проценти за несвоєчасне повернення кредиту відповідно до статті 625 ЦК України, що погоджено сторонами в договорі.

Переглядаючи рішення суду за доводами апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Як вже було зазначено вище, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № 8-1 від 27.02.2021 відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. на строк 30 днів.

Договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст. 638, 639 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Оскільки, ОСОБА_1 умови укладеного договору не виконав та грошові кошти у розмірі 4000,00 грн не повернув, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості у розмірі 4000,00 грн.

Пунктом 1.2 Кредитного Договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 1,99 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього договору. Відповідно до п.1.3 Договору строк надання кредиту становить 30 днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № 8-1 від 27.02.2021 позичальник здійснив нарахування процентів відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 27.02.2021 року по 29.03.2021 року (включно), тобто в межах визначеного договором строку кредитування, що спростовує доводи апеляційної скарги про нарахування позивачем процентів за користування кредитом відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування (а.с. 12).

Щодо доводів відповідача про стягнення з нього заборгованості за нарахованими процентами за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України після спливу визначеного договором строку кредитування на суму 16 800 грн за період з 30.03.2021 року по 27.07.2021 року колегія суддів виходить з наступного.

Згідно п. 3.3 договору, у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п. 1.3 договору, позичальник сплачує позичальнику плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад встановлений строк.

Відтак, зі змісту даного пункту договору вбачається, що плата за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою в розмірі 3,5% відсотки встановлено саме за порушення строків повернення кредиту, тобто за невиконання грошового зобов`язання.

Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на його вимогу проценти від простроченої суми.

Отже, п. 3.3. Кредитного договору встановлено розмір процентної ставки, відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України, як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Висновки суду про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. Кредитного договору за період з 30.03.2021 року по 27.07.2021 року (включно) відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Проте, з наведеного вище розрахунку можна зробити висновок, що заборгованість за процентами відповідно до п. 3.3 договору фактично в 3,5 рази перевищує заборгованість за тілом кредиту.

За правилами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 902/417/18.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, колегія суддів вважає, що встановлений у п. 3.3 Кредитного договору розмір процентів (1277,5), нарахований за частиною 2 статті 625 ЦК України, не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, а тому заборгованість за процентами в цій частині підлягає зменшенню з 16 800 грн до розміру заборгованості за тілом кредиту - 4 000 грн та відсотками, нарахованими відповідно до п. 1.2. Кредитного договору з 27.02.2021 по 29.03.2021 - 2388 грн, загалом 6388 грн, тобто до цієї суми.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом не взято до уваги, що договір відноситься до споживчого кредитування, оскільки не є договором, що містить умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, а тому на нього поширюється сфера дії Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, частини 3 статті 21 Закону, відповідно до якої сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підстав договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

У частині другій статті 3 Закону визначено, що цей Закон, крім положень щодо врегулювання простроченої заборгованості, пункту 9 частини третьої статті 9, пункту 15 частини першої та частини другої статті 12 цього Закону, не поширюється, зокрема, на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця.

Особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит визначені статтею 21 Закону України «Про споживчий кредит», відповідно до положень ч. 3 якої сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

У пункті 3 частини 1 статті 1 Закону визначено, що загальний розмір кредиту - сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит, а у пунктах 10, 11 зазначено, що споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Так, умовами пункту 1.1 Кредитного договору визначено, що кредит надається не на споживчі цілі, а відповідно до п. 2.3.4 цього ж договору позичальник має право здійснити оформлення продовження строку надання кредиту та строку дії Договору, скориставшись одним із варіантів процедури продовження строку надання кредиту та дії Договору, визначених у Правилах. (Внутрішні правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту через мережу інтернет ТОВ «ФК «Фінанс Інновація»).

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2, 4.14, 4.15 Правил кредит надається Позичальнику для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю та не на споживчі цілі. Максимальна сума Кредиту складає 25 000,00 грн. В окремих випадках максимальна сума кредиту може бути збільшена на власний розсуд товариства. Впродовж терміну дії Договору Позичальник має право продовжити строк його дії (зробити пролонгацію), сплативши нараховані % по кредиту до закінчення термін дії Договору, при цьому подовження відбувається на строк, визначений у Договорі при отриманні кредиту та дії з дати сплати нарахованих %. У разі продовження строку дії договору позичальником - нарахування процентів за Договором після продовження строку здійснюється за фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено строк Договору (а.с. 10, 15).

Отже, кредитний договір не містить умов про споживчий кредит, його загальний розмір (сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит) складає 25 000 грн, а строк дії договору вважається продовженим з моменту сплати позичальником нарахованих процентів за договором, а тому норма частини 3 статті 21 Закону України «Про споживче кредитування» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Вказані невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в наведеній частині та зменшенню стягнутих з відповідача на користь позивача процентів у відповідності до п. 3.3 Кредитного договору, нарахованих за частиною 2 статті 625 ЦК України, а саме зменшення суми стягнутої з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованості за договором № 8-1 від 27.02.2021 з 23188 грн до 12776 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Суд першої інстанції, стягуючи витрати на правничу допомогу у розмірі 9000 грн, виходив із доведеності та обґрунтованості таких.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду за вказаним доводом апеляційної скарги, зазначає, що особа вважається належним чином повідомленою, якщо зафіксовано факт отримання нею судової повістки, її відмови в отриманні повістки з додержанням правил доставки та вручення судових повісток або в засобах масової інформації надруковано оголошення про виклик.

На підставі ст. 280 ЦПК України, суд при проведенні заочного розгляду справи обов`язково повинен перевірити, крім іншого, факт повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце судового засідання.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином. Суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи повинно проводитися відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

За приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Ухвалюючи заочне рішення, місцевий суд зазначив, що відповідач, належно повідомлений, двічі у судове засідання не з`явився, на адресу суду від відповідача повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Вказане підтверджено матеріалами справи, з яких вбачається, що судом за встановленою у передбаченому ч. 6 ст. 187 ЦПК України порядку було з`ясовано місце проживання відповідача, і за вказаною адресою двічі - на 12 січня 2023 року об 11.15 год. та 27 лютого 2023 року об 11.20 год. - направлялися судові виклики, які повернулися до суду із вказаною відміткою пошти.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Оскільки, судові повістки фізичним особам направляються за місцем проживання чи місцем перебування, зареєстрованим у встановленому законом порядку (п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України), і днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомлено (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України), то відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

За таких обставин, на стадії апеляційного перегляду справи прийняття заяви від відповідача про зменшення судових витрат позивача на правову допомогу через їх не співмірність складності справи та витраченому адвокатом часу, тощо не може бути прийнята судом апеляційної інстанції.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, 01.12.2022 ТОВ «ФК «Ріальто» подало до суду позовну заяву, в якій просило крім іншого також стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 9000 грн, тобто заявила про витрати на правничу допомогу у першій заяві по суті справи.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано договір про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02 червня 2022 року, в якому у п. 3.1. зазначена вартість складання позовної заяви у розмірі 8000 грн, акт приймання-передачі наданих послуг № 2 до договору № 02/06/2022, в якому зазначено, що підготовка позовної заяви та клопотання про витребування доказів складає 8000 грн, складання адвокатського запиту складає 1000 грн.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Цивільним процесуальним законом визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу у справі.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд зазначає, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

До позовної заяви представником позивача додано копії: Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23.10.2018, довіреності, виданої товариством адвокату Руденку К.В. від 17.06.2022; договору № 02/06/2022 від 02.06.2022 про надання юридичних послуг; акту приймання-передачі наданих послуг № 6/01 від 26.09.2022, з якого вбачається, що Руденко К.В. займався підготовкою позовних заяв щодо стягнення заборгованості з різних боржників, в тому числі і щодо ОСОБА_1 , вартість наданих послуг щодо кожного боржника окремо складає по 9 000 грн; платіжного доручення про сплату витрат на правничу допомогу (а.с. 37-42).

За п. 1.1. договору в рамках цього договору Виконавець зобов`язується надати замовнику юридичні послуги , в тому числі і зі складання позовних заяв, запитів, представництва інтересів замовника.

Також адвокатом Руденком К.В. подано до суду довіреність ТзОВ «ФК «Ріальто» від 17.06.2022, за якою ТОВ уповноважує адвоката Руденка К.В. представляти його інтереси в судах України з усіма правами, наданими законом позивачу, в тому числі підписувати та подавати позовні заяви.

01 грудня 2022 року адвокатом Руденком К.В. на підставі вказаного договору про надання юридичних послуг та даної довіреності на представництво інтересів позивача підписано та подано від імені ТзОВ «ФК «Ріальто» позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості

Також в п.п. 3.1, 3.4 договору № 02/06/2022 від 02.06.2022 про надання юридичних послуг зазначено, що вартість послуг адвоката становить 8000 грн за складання позовної заяви та 1000 грн за складання та надсилання адвокатського запиту. Замовник оплачує адвокату послуги шляхом перерахунку на банківський рахунок виконавця протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного Акту наданих послуг.

Оскільки за змістом ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а такої заяви відповідач своєчасно не подав, будучи належно повідомленим про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції, то підстави для зменшення витрат на правничу допомогу під час апеляційного перегляду рішення суду немає.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2481 грн (а.с. 48, 49).

За подання апеляційної скарги необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 3 721,50 грн, сплату якого відповідачу ухвалою Одеського апеляційного суду від 13 червня 2023 року відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зменшення розміру стягнутих за рішення суду першої інстанції сум до 12776 грн, що становить 55 % від заявленої позивачем суми у розмірі з 23188 грн, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого судового збору у розмірі 1364,55 грн за подачу позову до суду першої інстанції, а також пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає зменшенню і сума стягнутих витрат на правову допомогу з 9000 грн до 4950 грн.

Тому рішення суду в частині судових витрат також підлягає зміні.

Також з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 2046,80 грн за подачу апеляційної скарги, оскільки йому ухвалою суду від 13 червня 2023 року було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення.

Крім того, з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання відповідачем апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених на користь позивача вимог - у сумі 1674,70 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 27 лютого 2023 року змінити, зменшивши суму стягнутої з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмежено відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» заборгованості за договором № 8-1 від 27.02.2021 з 23188 грн до 12776 грн, судового збору з 2481 грн до 1364,55 грн, витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, з 9000 грн до 4950 грн.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2046,80 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 4, ) на користь держави судовий збір у розмірі 1674,70 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови -10 жовтня 2023 року.

Судді: М.В. Назарова

В.В. Кострицький

В.А. Коновалова