РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

05 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 556/577/21

Провадження № 22-ц/4815/1090/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С.С.

учасники справи:

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 січня 2022 року у складі судді Іванків О. В., ухвалене в смт. Володимирець Рівненської області, повний текст рішення складено 03 лютого 2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації різниці вартості спільного майна та встановлення земельного сервітуту.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 січня 2022 року вказаний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці вартості спільного майна в розмірі 14 156 грн. 50 коп.. Встановлено безстроковий, безоплатний та безособовий сервітут у вигляді права проходу з земельної ділянки ОСОБА_1 до колодязя, розташованого на земельних ділянках ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за якими визнано право власності на такі земельні ділянки, що утворились внаслідок поділу земельної ділянки площею 0,1023 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту на землях Старорафалівської сільської ради, Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №217672, кадастровий номер земельної ділянки :04:001:0552.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 21 червня 2023 року, тобто з пропуском строку апеляційного оскарження, встановленого ч. 1 ст. 354 ЦПК України, а також не оплативши її судовим збором.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 06 вересня 2023 року вказана апеляційна скарга залишена без руху із наданням апелянту для усунення допущених недоліків: подачі апеляційному суду доказів дати отримання копії оскаржуваної ухвали суду першої інстанції із зазначенням поважних причин пропуску цього строку та сплати судового збору протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Копія зазначеної ухвали була вручена апелянтам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та отримана апелянтами 09 вересня 2023 року, що підтверджується відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за номером 752.

Протягом десяти днів з дня отримання вказаної ухвали недоліки апеляційної скарги апелянтом не були виправлені.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 185, ч. 6 ст. 357 ЦПК України, у разі невиконання вимог ухвали апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, що її подала.

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Про наявність обставин непереборної сили апелянтами не заявлено.

Як вбачається з доводів апеляційної скарги, апелянти не були присутніми у судовому засіданні під час розгляду справи та постановлення оскаржуваного рішення 24 січня 2022 року.

Із матеріалів справи встановлено, що в судовому засіданні 24 січня 2022 року була проголошена вступна та резолютивна частина рішення за участі, в тому числі, представника відповідачів адвоката Слободіна А. С..

Про наявність цієї справи в суді та про її призначення до розгляду на 24 січня 2022 року апелянти ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були повідомлені у передбаченому законом порядку, що підтверджується розпискою від 17 грудня 2021 року на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 56).

Отже, відсутні підстави вважати, що апелянти є особами, не повідомленими про розгляд справи або не залученими до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України, унеможливлює відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У справі «Volovik v. Ukraine» (app. № 15123/03) Європейський суд з прав людини указав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, app. № 39199/98, p. 62). Суд вкотре зазначив, що обмеження права доступу, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги, повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосовуваними засобами та поставленою метою (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, app. № 39199/98, p. 63).

Процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Голдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Разом з тим, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (справа «Перетяка та Шереметьев проти України» ).

Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Принцип правової визначеності загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Окрім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, зокрема у рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Встановивши, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , будучи повідомленими про наявність справі у суді, призначення її до розгляду на 24 січня 2022 року, звернулися із апеляційною скаргою на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 січня 2022 рокулише наприкінці червня 2023 року, тобто через півтора року від моменту його ухвалення, а, отже, з порушенням передбачених законом строків на апеляційне оскарження та за відсутності обставин непереборної сили, які перешкоджали їм у зверненні з дотриманням таких строків, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження та повернення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 185, 354, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 24 січня 2022 року.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації різниці вартості спільного майна та встановлення земельного сервітуту повернути до суду першої інстанції, а апеляційну скаргу особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.