КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 369/2963/22 Головуючий у І інстанції - Волчко А.Я.
апеляційне провадження №22-ц/824/6286/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах,-

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернулася в суд до ОСОБА_1 з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 63 925,59 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2019 року у справі №369/15993/18 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Києво-Святощинського району Київської області12 грудня 2016 року, актовий запис №12.

Судовим наказом від 29 січня 2019 року у справі №369/15992/18 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

За виконавчим листом №2-н/269/50/19, виданим Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито виконавче провадження НОМЕР_3.

Посилалася на те, що відповідач належним чином аліментів на утримання сина не сплачував, у зв`язку з чим станом на 21 лютого 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 63 925,59 грн відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП НОМЕР_3 від 21 лютого 2022 року, виданого Вишневським ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

На підставі викладеного позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 63 925,59 грн.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог; судові витрати просив покласти на відповідача.

Зазначає, що спору щодо розміру заборгованості між сторонами не існує, оскільки такий спір міг виникнути лише після відмови державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Зауважує, що підстав для стягнення заборгованості по аліментам у суду першої інстанції не було, оскільки всі питання щодо сплати аліментів за судовим рішенням вирішуються державним виконавцем при його виконанні. У разі не здійснення державним виконавцем дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» діючим законодавством передбачено порядок оскарження такої бездіяльності.

Уважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, фактично притягнув відповідача до подвійної відповідальності, що заборонено законодавством України.

Посилається на здійснення державним виконавцем перерахунку заборгованості зі сплати аліментів за заявою відповідача, з урахуванням сплачених останнім аліментів.

Позивач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджена заборгованість відповідача, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням ним обов`язку щодо щомісячної сплати аліментів, яка становить 63 925,59 грн.

Відповідач не надав суду будь яких доказів, які підтверджують, що він сплачував частково аліменти.

Проте, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 04 червня 2016 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №163, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Від подружнього життя сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження, видане 12 грудня 2016 року Виконавчим комітетом Княжицької сільської ради Києво-Святошинського району Київської області серії НОМЕР_1 , актовий запис №12.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 березня 2019 року у справі №369/15993/18 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

Судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2019 року у справі №369/15992/18 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

За виконавчим листом №2-н/269/50/19 від 20 січня 2019 року, виданим Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито виконавче провадження НОМЕР_3.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП НОМЕР_3 від 21 лютого 2022 року, виданого Вишневським ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з 31 липня 2020 року по 31 січня 2022 року становить 63 925,59 грн.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_3 посилалася на те, що відповідач належним чином аліментів на утримання сина не сплачував, у зв`язку з чим станом на 21 лютого 2022 року утворилася заборгованість у розмірі 63 925,59 грн.

Відповідно до статті 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У статті 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Положеннями статті 187 СК України унормовано порядок відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника або одержувача аліментів.

Так, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Така заява може бути ним відкликана.

На підставі заяви одного з батьків аліменти відраховуються не пізніше триденного строку від дня, встановленого для виплати заробітної плати, пенсії, стипендії.

На підставі заяви одного з батьків аліменти можуть бути відраховані і тоді, коли загальна сума, яка підлягає відрахуванню на підставі заяви та виконавчих документів, перевищує половину заробітної плати, пенсії, стипендії, а також якщо з нього вже стягуються аліменти на іншу дитину.

Особа, на користь якої присуджено аліменти на дитину, може самостійно подати заяву з виконавчим листом про відрахування аліментів із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів безпосередньо за місцем виплати платникові аліментів заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу.

На підставі заяви такої особи аліменти відраховуються із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів у розмірі, зазначеному у виконавчому листі, та в строки, визначені частиною другою цієї статті, і перераховуються особі, на користь якої присуджені аліменти, за її адресою або на рахунок, зазначений у заяві.

За статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до частини третьої статті 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Таким чином, діюче сімейне законодавство можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачає для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому статтею 187 СК України, що врегульовує відносини, пов`язані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи.

Правовий аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що частина третя статті 194 СК України врегульовує стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв`язку зі сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (стаття 187 СК України).

Згідно з частинами третьою та восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Отже, за змістом вказаної статті Закону України «Про виконавче провадження» саме виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Згідно статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 129 Конституції України та статті 18 ЦПК України рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права чи свободи.

У даній справі аліменти на користь позивача вже стягнуті судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2019 року у справі №369/15992/18 і повторному стягненню в судовому порядку не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення.

Зважаючи на викладене, колегія вважає, що суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що відповідна заборгованість по аліментам визначена в порядку виконання судового наказу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2019 року у справі №369/15992/18 про стягнення аліментів, який підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження». Отже, позовна вимога про її стягнення у цій справі фактично є повторною.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15 вересня 2021 року у справі 712/6079/18 (провадження № 61-2072св20).

Враховуючи, що виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 знаходиться на виконанні у державній виконавчій службі, саме державний виконавець зобов`язаний стягнути з боржника наявну заборгованість зі сплати аліментів і ухвалення окремого рішення суду з цього питання Закон України «Про виконавче провадження» не вимагає, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по аліментам у судовому порядку.

При цьому, відповідальність за прострочення сплати аліментів встановлена статтею196 СК України, якою передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування рішення згідно частини першої статті 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив покласти судові витрати на відповідача, судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1 488,60 грн, слід віднести на рахунок відповідача.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2022 року- скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник