Справа № 161/1437/23 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/942/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М. І.

з участю: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, заінтересована особа: Управління охорони здоров`я Луцької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за апеляційною скаргою заінтересованої особи ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулося до суду із заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є її матір`ю, остання хворіє деменцією змішаного типу з галюцинаторною симптоматикою та порушенням поведінки, внаслідок чого потребує стороннього піклування.

З огляду на наведене, а також за наявності родинних зв`язків та позитивних характеристик заявник просив визнати недієздатною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити над нею опіку та призначити її опікуном.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління охорони здоров`я Луцької міської ради, ОСОБА_3 , про визнання особи недієздатною та призначення опікуна - задоволено.

Постановлено визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 недієздатною.

Встановити над ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опіку, призначивши її опікуном - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити строк дії рішення у 2 (два) роки з дня набрання ним законної сили.

В апеляційній скарзі заінтересована особа ОСОБА_3 просить рішення змінити в частині призначення опікуна ОСОБА_4 , визначивши, що її опікунами є ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Зазначає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, законодавством не встановлено обмеження щодо кількості опікунів, тому на його думку суд першої інстанції повинен був визначити і його опікуном над його матір`ю - ОСОБА_4 .

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник заявника ОСОБА_2 вказує на законність рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, аргументи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 встановлено діагноз - "Деменція змішаного типу з галюцинаторною симптоматикою та порушенням поведінки", що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста КП «Медичного центру реабілітації учасників бойових дій Луцької міської територіально громади».

Згідно з висновком №156 від 03.05.2023 судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_4 страждає на недоумство у формі деменції змішаного типу (альцгеймерівського, судинного), психічний розлад є хронічним і стійким, що позбавляє її можливості усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доводиться дочкою ОСОБА_4 , на диспансерному наркологічному обліку, під диспансерним та консультативним наглядом у лікаря-психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, за станом здоров`я може бути опікуном.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про призначення її опікуном ОСОБА_4 , суд першої інстанції взяв до уваги подання Управління охорони здоров`я Луцької міської ради від 11.07.2023, у якому вказано про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над недієздатною матір`ю.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно з ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Частиною 1 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.1999 № 34/166/131/88 (наділі - Правила).

Таким чином, чинне законодавство України допускає призначення фізичній особі, яку визнано недієздатною, одного або кількох опікунів.

Підстави для призначення, зокрема, недієздатній, особі більше, аніж одного опікуна, в законі відсутні, а тому, розглядаючи питання призначення другим опікуном, необхідно виходити із конкретних обставин справи, принципів доцільності та розумності, які є принципами цивільного законодавства.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Отже при вирішенні питання про призначення недієздатній особі - ОСОБА_1 не одного, а двох опікунів, заявник зобов"язаний відповідно до приписів статті 81 ЦПК України довести належними та допустимими доказами про доцільність такого призначення. Це може бути обумовлено тим, що унаслідок захворювання недієздатна особа ОСОБА_4 потребує цілодобового, безперервного, посиленого нагляду, а один опікун не може такого нагляду та опіки забезпечити або ж існують інші об"єктивні обставини, унаслідок яких виникла потреба призначити другого опікуна. Самого по собі суб"єктивного бажання ОСОБА_5 бути призначеним другим опікуном своєї матері недостатньо для задоволення його заяви.

Доказів на підтвердження того, що призначений судом першої інстанції опікун не може належно здійснювати опіку, а також про необхідність призначення двох опікунів ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 надано не було.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, переоцінки доказів, які були предметом судового розгляду і яким суд надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для зміни рішення суду першої інстанції, яке постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 липня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді