Справа № 587/715/23
02 жовтня 2023 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Гончаренко Л.М., за участю секретаря судового засідання Макошенець С.І., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод користування земельною ділянкою шляхом відновлення межових знаків
Позивач в особі представника ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд зобов`язати відповідача ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу паркану між земельними ділянками 14 та АДРЕСА_2 , зобов`язати не чинити перешкод у відновленні межових знаків між вказаними земельними ділянками та стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2073,60 грн.
19 квітня 2023 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує в повному обсязі, вважає його необґрунтованим. Вказує, що встановлення паркану було узгоджене із співвласником сусіднього житлового будинку, будь-яких доказів про вчинення перешкод позивачу у користуванні його земельною ділянкою матеріали позовної заяви не містять; відповідно до акту межі земельних ділянок ОСОБА_3 закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками довільного зразка (металеві та дерев`яні стовпи існуючого паркану). Крім того, звертає увагу, що судові рішення у двох цивільних справах, які набрали законної сили, вже давали оцінку спірним правовідносинам сторін та висновку експерта № 4, на який позивач посилається у даному позові, а тому його твердження про незаконність встановлення паркану є необґрунтованими та безпідставними. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Ухвалою суду від 14 серпня 2023 року провадження у справі в частині вимог про усунення перешкод користування земельною ділянкою шляхом знесення паркану закрито.
У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Додатково пояснили, що під час розгляду справи побачили державні акти видані відповідачці, в акті погодження меж відповідачці стоїть не підпис позивача, даний акт він не погоджував, в зв`язку з цим він звернувся до правоохоронних органів та є порушене кримінальне провадження. Паркан відповідачка встановлювала без його дозволу, його дружина писала письмовий дозвіл відповідачці. Перед тим як був встановлений даний паркан були встановлені три кілочки. Паркан був встановлений по його межових знаках. По першому та останньому кілку паркан співпав, а по другому ні, відповідачка розвалила свій паркан, зацепила частину його даху. Від першого до другого кілка паркан встановлений не по лінії. В 2020 році після того як паркан вже був встановлений, відповідачка давала доступ до її подвір`я. Після 2020 року вони не звертались з питанням доступу до подвір`я. Позивачка перша зробила державні акти на землю, а він пізніше. Під час розробки технічної документації щодо його земельної ділянки, він підписував та погоджував межі.
Відповідач та представник відповідача заперечували проти позову та просили відмовити в його задоволенні. Додатково поясняли, що відповідачка не чинить перешкод позивачу, коли позивачу було потрібно то вона давала доступ, знімала секцію паркану, це було один раз, більше до неї з цим питанням не звертались. Є державні акти на земельні ділянки з саме цими межами, ділянки відповідають вказаним площа в державних актах. Коли вона встановлювала паркан, то вже були вбиті кілки у позивача встановлені землевпорядною організацією.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно із ч.1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.
Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, щоОСОБА_3 є головою колгоспного двору і є власником будинку та господарських будівель та споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, технічним паспортом та довідкою, виданою Великочернеччинською сільською радою (а.с. 8,9-11,12).
Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок ОСОБА_4 належить будинок за АДРЕСА_1 (а.с. 70).
Відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку від 09 жовтня 2009 року серії ЯИ №173292 та серії ЯИ № 173293 ОСОБА_4 є власником земельних ділянок площею 0,1066 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства та площею 0,0434 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 76,77).
Згідно висновку експерта земельно-технічного дослідження № 4 від 05 лютого 2020 року фактичне землекористування у виді паркану та умовних меж (без огорожі) за адресою по АДРЕСА_1 , на підставі даних матеріалів топографо-геодезичної (кадастрової) зйомки земельної ділянки з будівлями, розроблений ТОВ «ПолюсС» станом на 22 січня 2020 року не відповідає межам визначеним в технічній документації із землеустрою та обмінним файлам на цю земельну ділянку. Контури земельної ділянки АДРЕСА_1 станом 22 січня 2020 року накладаються на контури земельної ділянки АДРЕСА_1 , межі якої визначені у технічній документації із землеустрою на цю ділянку та обмінного файлу загальною площею 2,8 м2 в найбільш лінійних розмірах 0,18м, 0,06м, 0,11м. Власникам будинку АДРЕСА_1 вільно користуватись житловим будинком та господарськими будівлями, здійснювати догляд за нимим (обслуговування, проведення ремонтів і т.д.) не можливо, так як відстань від встановленого паркану до виступаючої конструкції стін житлового будинку та господарських будівель менше ніж 1,0 м (а.с. 12-32).
15 листопада 2019 року дружина позивача надала відповідачці письмову згоду на влаштування паркану по спільній межі згідно технічної документації (а. с. 80).
Як пояснила в судовому засіданні відповідачка вона вже надавала позивачу можливість обслуговувати господарські будівлі шляхом демонтажу паркану на час ремонту та готова надавати доступ позивачу, але він більше не звертався. Дана обставина не оспорювалась позивачем в судовому засіданні.
Відповідно до статті 41 Конституції України від 28.06.1996№ 254к/96-ВР кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
За приписами ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів
За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом устаттях 103-109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей.
Частиною 3 статті 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.
Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками.
Відповідно до положень статті 55 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-IV «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Власники та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
Згідно п. 3.12 Інструкції №376 закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, або уповноваженою ним (ними) особою.
Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Дане твердження узгоджується з постановою Велика Палата Верховного суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц.
Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (пункт 4.1 Інструкції №376).
Пунктами 4.2, 4.3 Інструкції №376 встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
Щодо посилання позивача, як на підставу для задоволення позову що в акті про погодження(встановлення) меж земельної ділянки, який знаходиться у технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 значиться підпис, який не належить позивачу та є підробленим, зроблений невідомою особою, то суд зазначає що такі підстави не заслуговують на увагу, виходячи з слідуючого.
Відповідно до висновку, який міститься у постанові КЦС ВС від 4 березня 2021 року у справі № 709/809/17 непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта погодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.
Погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц.
Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку недоведеності позивачем порушення його прав, а тому у вимозі про зобов`язання ОСОБА_4 не чинити перешкод у відновленні межових знаків між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При поданні відзиву на позовну заяву до суду представником відповідача були додані ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір №0604 про надання правничої (правової допомоги) від 06.04.2023 року та квитанція № 1 на оплату правничої (правової) допомоги за договором.
Зазначеними доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_4 сплатила адвокату Потураєву С.В. за договором про надання правової допомоги 7000 грн.
Вказаний розмір послуг адвоката суд вважає обґрунтованим і таким, що відповідає складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання цих робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 315-319 ЦПК України, ст. 373, 391 ЦК України, ст.ст. 78, 90, 91, 103-109 ЗК України суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 05 жовтня 2023.

Суддя Л.М.Гончаренко