Справа № 461/2759/23 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2225/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

суддів Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Суди В.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , на рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 липня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (в подальшому «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення (в порядку статті 625 ЦК України) зі згаданої відповідачки на користь позивача 3 (трьох) процентів річних за невиконання грошового зобов`язання.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2012 року було частково задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 та стягнуто з останньої на користь Банку 35 462, 20 доларів США заборгованості за кредитним договором.

Однак, вищезгадане рішення суду було виконаним лише частково і на день звернення Банку до суду з даним позовом з відповідачки на користь Банку було стягнуто лише 11 620, 17 доларів США, а заборгованість у розмірі 23 842, 03 доларів США залишалася не стягнутою. У зв`язку з цим позивач і просив стягнути з відповідачки 3 % річних за період прострочення з 01.04.2020 року по 23.02.2022 року у розмірі 1 359, 98 доларів США (а.с. 1-7).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» три проценти річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 01.04.2020 року по 23.02.2022 року в розмірі 1 359, 98 доларів США, а також2 684 грн. сплаченого судового збору(а.с. 49-52).

Дане рішення оскаржив представник відповідачки.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм процесуального права та на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що «суд зобов`язаний був відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Оскільки в першу чергу за давністю та строками. Вимога банку є нікчемною».

Також вважає, що «невідомо звідки взялась заборгованість по кредиту, адже борг було погашено предметом іпотеки», оскільки «в межах виконавчого провадження на підставі від 02.11.2010 року за банком було зараховано квартиру» АДРЕСА_1 (а.с. 62-70).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- обставини, встановлені рішенням суду у (зокрема) цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма її учасниками (в тому числі і відповідачкою/апелянтом) те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2012 року було частково задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 та стягнуто з останньої на користь Банку 35 462, 20 доларів США заборгованості за кредитним договором (а.с. 12-15).

Таким чином, рішенням судуу вищезгаданій цивільній справі за участю тих самих осіб (Банку та ОСОБА_2 ), що набрало законної сили, встановлено, що станом на 24 квітня 2012 року борг ОСОБА_2 перед Банком становив 35 462, 20 доларів США, а відтак ця обставина у відповідності до частини 4 статті 82 ЦПК України доказуванню у даній справі не підлягає.

Як вбачається з мотивувальної частини позову Банку про стягнення з відповідачки 3 (трьох) процентів річних за невиконання грошового зобов`язання, позовні вимоги за цим позовом обґрунтовуються невиконанням в повній мірі відповідачкою саме вищезгаданого рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2012 року, тобто рішення, яке було ухваленим судом набагато пізніше від 11.10.2010 року, коли було реалізовано з прилюдних торгів належну на праві власності ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , як предмет іпотеки.

Відтак, станом на 24 квітня 2012 року вищенаведена обставина (реалізація 11.10.2010 року з прилюдних торгів належної на праві власності ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , як предмету іпотеки) була добре відомою всім учасникам справи, які мали змогу довести її до відома суду, який розглядав цивільну справу за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - для врахування цієї обставини при ухваленні ним 24 квітня 2012 року рішення за згаданим позовом.

З урахуванням вищенаведених обставин справи в їх сукупності доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано факт реалізації 11.10.2010 року з прилюдних торгів належної на праві власності ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 в рахунок погашення її боргових зобов`язань перед Банком, до уваги прийматися не можуть.

На твердження Банку, відповідачка (як боржник) погасила 11 620, 17 доларів США вищезгаданої заборгованості, а заборгованість у розмірі 23 842, 03 доларів США залишилася не погашеною.

Як вбачається з поданих відповідачкою до суду письмових пояснень на позов та долучених до них копій її звернень до Банку з проханням реструктуризації її боргу за період з 2011 року по червень 2023 року, відповідачка не заперечує та визнає наявність у неї заборгованості перед Банком, а відтак наявність заборгованості, як такої, доказуванню також не підлягає (частина 1 статті 82 ЦПК України).

В той же час, відповідачкою так і не було подано до суду доказів (розрахунків тощо) того, що нею заборгованість перед Банком у розмірі 35 462, 20 доларів США (що встановлено рішенням суду, що знаходиться у законній силі) було погашено у розмірі більшому, ніж 11 620, 17 доларів США (як це стверджує Банк), а відтак не спростовано твердження Банку про наявність на час звернення останнього до суду з даним позовом заборгованості відповідачки перед ним у розмірі 23 842, 03 доларів США, хочаспростування доказів позивача є процесуальним обов`язком саме відповідача (а не суду).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або прострочення його виконання.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу (зокрема) 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція знайшла своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц та (у відповідності до частини 4 статті 263 ЦПК України) є обов`язковою при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

За вищенаведеного доводи апеляційної скарги про «нікчемність» вимог Банку про стягнення з відповідачки 3 % річних такождо уваги прийматися не можуть.

Розрахунки позивача 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, відповідачкою відповідними розрахунками не спростовано.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачки 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 1 359, 98 доларів США (що станом на 1 січня 2023 року по курсу НБУ (1 долар США = 36,5686 грн.) становило 49 732 грн. 57 коп.

Відтак, ціна позову у цій справі у гривневому еквіваленті складає 49 732 грн. 57 коп., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 100 = 268 400, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі у гривневому еквіваленті становить 49 732 грн. 57 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 03 липня 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 11 жовтня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.