Справа № 541/2286/23
Провадження №2/541/675/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 жовтня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Куцин В. М.,

секретаря судового засідання Калініченко Л. О.,

з участю: представника позивача, адвоката Огризкова А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Миргороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування, третя особа ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миргородської міської ради Полтавської області про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А-1» та прибудови до нього «а», загальною площею 75,1 кв. м і житловою площею 34,8 кв. м, літньої кухні «Е», погребу «е», гаражу-прибудови «Ж», сараю «З», навісу «И» та господарських споруд № 2 - газопроводу, № 3 - водопроводу, № 4 - вигрібної ями, № 5 - огорожі, № 6 - воріт з хвірткою, № 7 - огорожі, які розташовані на земельній ділянці Миргородської міської ради площею 1462,98 кв.м.

Мотивуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Дібрівка Миргородського району Полтавської області, помер батько позивача ОСОБА_3 .

Внаслідок смерті батька відкрилася спадщина, до складу якої ввійшов, зокрема, житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А-1» та прибудови до нього «а», загальною площею 75,1 кв.м і житловою площею 34,8 кв.м, літньої кухні «Е», погребу «е», гаражу-прибудови «Ж», сараю «З», навісу «И» та господарських споруд № 2 - газопроводу, № 3 - водопроводу, № 4 - вигрібної ями, № 5 - огорожі, № 6 - воріт з хвірткою, № 7 - огорожі, які розташовані на земельній ділянці Миргородської міської ради площею 1462,98 кв.м.

Окрім цього до складу спадщини ввійшло право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки та одержання державного акта про право власності на землю на своє ім`я, оскільки ОСОБА_3 не завершив процедуру приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя та не встиг закінчити.

Так згідно договору купівлі-продажу № НМ-5 від 15.01.1999, укладеного та зареєстрованого на Українській універсальній біржі на підставі статті 15 Закону України «Про товарну біржу», ОСОБА_4 і ОСОБА_5 продали, а ОСОБА_3 купив вказаний житловий будинок. 19.09.1999 відповідно до вимог чинного на той час законодавства Лубенське БТІ на підставі цього договору зареєструвало право власності ОСОБА_3 на цей житловий будинок у реєстровій книзі № 1 за реєстровим номером 53.

25.03.2004 Дібрівська сільська рада Миргородського району Полтавської області прийняла рішення про передачу у власність ОСОБА_3 за даною адресою земельної ділянки площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і земельної ділянки площею 0,14 га для ведення особистого селянського господарства.

У 2004 кооперативом «Геолог» були виготовлені технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на ці земельні ділянки.

Також у 2004 були виготовлені два державні акти на ім`я ОСОБА_3 на право власності на земельну ділянку: ПЛ № 183515 - на земельну ділянку площею 1462,98 кв.м для обслуговування житлового будинку та господарських споруд і ПЛ № 183516 - на земельну ділянку площею 1371,02 кв.м для ведення особистого селянського господарства.

Проте відомості щодо їх отримання ОСОБА_3 відсутні.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.11.2012 у цивільній справі № 2/1620/1066/2012 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 щодо визнання недійсним з підстав недотримання нотаріальної форми договору купівлі-продажу № НМ-5 від 15.01.1999.

Цим судовим рішенням встановлені наступні обставини: умови договору купівлі- продажу № НМ-5 від 15.01.1999 сторонами виконані; продаж житлового будинку відповідає волевиявленню продавців та покупця, про що свідчать ті обставини, що ще до укладення договору купівлі-продажу, в 1995 відповідач ОСОБА_3 разом із своєю сім`єю вселився та проживав у спірному житловому будинку; провів його повну перебудову; побудував господарські приміщення; підвів до нього газ та водопостачання і претензій з цього приводу за життя продавцями не заявлялося; відсутні правові підстави для визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку недійсною виключно лише з підстав недотримання нотаріальної форми посвідчення такого договору.

Також, цим судовим рішенням встановлено, що обидва продавці померли. Зокрема, ОСОБА_4 помер вже ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто - через два дні після укладення договору купівлі-продажу № НМ-5 від 15.01.1999.

Проте відповідно до положень статті 227 ЦК УРСР, яка була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку № НМ-5 від 15.01.1999, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Позивач зазначає, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.11.2012 у цивільній справі № 2/1620/1066/2012 встановлено, що сторонами договору купівлі-продажу № НМ-5 від 15.01.1999 повністю виконано угоду, проте продавець ОСОБА_4 ухилився від нотаріального оформлення угоди, оскільки через два дні після укладення угоди помер.

Відтак судом встановлені обставини, які є підставою для визнання угоди дійсною, хоча безпосередньо судом такого рішення не приймалося.

На думку позивача, на даний час визнання угоди дійсною не може бути самостійною позовною вимогою, оскільки усі сторони угоди померли. Проте встановлені судом в цій справі обставини можуть бути підставою для задоволення даного позову.

Правовідносини щодо спадкування на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 були врегульовані нормами Цивільного кодексу України, зокрема: до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Позивач зазначає, що він є спадкоємцем свого батька першої черги за законом. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Заповіту на випадок смерті батько не робив. Отже, спадкування здійснюється за законом.

Протягом шести місяців з дня смерті батька позивач подав заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Миргородського районного нотаріального округу Карбан Є.О. і таким чином прийняв його спадщину, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та матеріалами спадкової справи, яка заведена нотаріусом.

Позивач вважає, що оскільки він прийняв спадщину, вона належить йому з моменту смерті батька.

26.03.2021 позивач звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Карбан Є.О. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.03.2021 приватний нотаріус Карбан Є.О. відмовив позивачу у прийнятті в якості правовстановлюючого документа на житловий будинок договору купівлі-продажу № НМ-5 від 15.01.1999 з посиланням на не додержання вимог статті 227 ЦК УРСР, чинного на час укладання договору, в частині його обов`язкового нотаріального посвідчення.

З огляду на вказані обставини позивач вважає, що його право на спадкування підлягає захисту у судовому порядку.

Відповідно до ухвали суду від 07 липня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі, залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимого щодо предмету спору ОСОБА_2 , з якою спадкодавець на час набуття у власність домоволодіння перебував у зареєстрованому шлюбі.

Ухвалою суду від 07 липня 2023 року за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбана Євгенія Олексійовича копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

24.07.2023 приватним нотаріусом Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбаном Євгенієм Олексійовичем надано на адресу суду копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 55-76).

Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 02 жовтня 2023 року.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов та просив задовольнити позов в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник позивача адвокат Огризков А. А. в судовому засідання підтримав позов та просив задовольнити позов в повному обсязі. Пояснив, що спірний житловий будинок придбаний на товарній біржі. Житловий будинок був проданий матір`ю спадкодавця та дядьком, так як стан здоров`я дядька був тяжким, тому договір купівлі-продажу уклали на товарній біржі і нотаріально не посвідчили. Був спір щодо договору купівлі-продажу житлового будинку і рішенням суду встановлено, що всі умови договору купівлі-продажу дотримані і тому відмовлено у задоволенні позову. Суд встановив, що угода (договір купівлі-продажу) житлового будинку є дійсною. Просив визнати право власності в порядку спадкування за позивачем.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника Миргородської міської ради Полтавської області (а.с. 94-97). Відповідно до вказаної заяви відповідач зазначив, що рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.02.2012 по справі № 2-131/11 житловий будинок по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, а тому не може бути визнано право власності на спадкування за законом на цілий будинок, оскільки ОСОБА_3 належала лише 1/2 даного будинку. У зв`язку із чим відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви.

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просила задовольнити позов. Пояснила, що спірний будинок був у неї із чоловіком спільним. Спадщину має прийняти син. Все що повідомив представник позивача відповідає дійсності. ОСОБА_6 єдиний син.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 15.01.1999 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на Українській універсальній біржі був укладений договір № НМ-5 купівлі-продажу, який на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та відповідно до умов договору (п. 6.5.) не підлягав нотаріальному посвідченню. За цим договором ОСОБА_3 купив у ОСОБА_5 , ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, по АДРЕСА_1 , який зареєстрований Лубенським міжміським бюро технічної інвентаризації 19.01.1999 в реєстровій книзі № 1 за реєстровим номером 53 за ОСОБА_3 (а. с. 14).

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.11.2012 у цивільній справі № 2/1620/1066/2012 відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 щодо визнання недійсним з підстав недотримання нотаріальної форми договору купівлі-продажу № НМ-5 від 15.01.1999.

Цим судовим рішенням встановлені наступні обставини, які відповідно до положень ч. 5 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню: умови договору купівлі- продажу № НМ-5 від 15.01.1999 сторонами виконані; продаж житлового будинку відповідав волевиявленню продавців та покупця, про що свідчать ті обставини, що ще до укладення договору купівлі-продажу, в 1995 відповідач ОСОБА_3 разом із своєю сім`єю вселився та проживав у спірному житловому будинку; провів його повну перебудову; побудував господарські приміщення; підвів до нього газ та водопостачання і претензій з цього приводу за життя продавцями не заявлялося; відсутні правові підстави для визнання угоди купівлі-продажу житлового будинку недійсною виключно лише з підстав недотримання нотаріальної форми посвідчення такого договору.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

На час уклалдення договору купівлі-продажу житлового будинку діяли положення ЦК УРСР (1963року) які і підлягають застосуванню.

Статтею 153 ЦК УРСР було передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа (стаття 128 ЦК УРСР).

На товарних біржах здійснюються біржові операції, які повинні відповідати сукупності вимог, установлених статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно з якою угода вважається укладеною на біржі, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Проте відповідно до положень статті 227 ЦК УРСР, яка була чинною на момент укладення договору купівлі-продажу житлового будинку № НМ-5 від 15.01.1999, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

За приписами статті 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Як вже зазначалося, рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14.11.2012 у цивільній справі № 2/1620/1066/2012 встановлено, що сторонами договору купівлі-продажу № НМ-5 від 15.01.1999 повністю виконано угоду, проте продавець ухилився від нотаріального оформлення угоди.

Відтак судом встановлені обставини, які є підставою для визнання угоди дійсною, хоча безпосередньо судом такого рішення не приймалося.

Крім того, рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.02.2012 у цивільній справі № 2-131/11, провадження № 2/1620/4/2012 визнано, що житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 до складу якого входить: жилий будинок А-1, вбиральня - Д, літня кухня-Е, гараж-прибудова-Ж, саж-З, споруди, придбаний ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № НМ-5, укладеному на Українській універсальній біржі між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 15 січня 1999 року та зареєстрований в ДКП «Миргородтехінвентарізація» за ОСОБА_3 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.02.2012 у цивільній справі № 2-131/11, провадження № 2/1620/4/2012 встановлено, що 03.08 1991року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали шлюб, 09.10.2008року шлюб між сторонами розірвано.

В період шлюбу 15 січня 1999 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №НМ-5,укладеному на Українській універсальній біржі між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбав житловий будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 до складу якого входить: жилий будинок А-1, вбиральня - Д, літня кухня-Е, гараж-прибудова-Ж, саж-З, споруди.

Як встановлено судом, виходячи з умов вказаного договору купівлі продажу і підтверджено в судовому засіданні сторонами, після укладення договору купівлі продажу подружжя, сторони по справі, вселилися у вказаний будинок, і користувалися ним, як своєю власністю про що свідчить здійснення добудови будинку, проведення його ремонту та обслуговування. Крім того, вказана угода не може вважатися недійсною лише з підстав недотримання форми встановленої законом, оскільки відсутнє рішення суду про визнання її недійсною, виходячи з положень ст.ст.47.48 ЦК України 1963 року.

Отже, судом у цивільній справі № 2/1620/1066/2012 та у цивільній справі № 2-131/11, провадження № 2/1620/4/2012 встановлено обставини, які є підставою вважати дійсним договір купівлі-продажу № НМ-5 від 15.01.1999, укладений на Українській універсальній біржі та який не був нотаріально посвідченим, а рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.02.2012 у цивільній справі № 2-131/11, провадження № 2/1620/4/2012 визнано, що житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №НМ-5, укладеному на Українській універсальній біржі між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 15 січня 1999 року та зареєстрований в ДКП «Миргородтехінвентарізація» за ОСОБА_3 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то ОСОБА_3 належала 1/2 частина зазначеного будинку,оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, частки майна дружини та чоловіка, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Дібрівка Миргородського району Полтавської області помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Миргородським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 27.08.2019 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої увійшла 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який набутий спадкодавцем 15 січня 1999 року на підставі договору купівлі-продажу №НМ-5 від 15 січня 1999 року, який був укладений на Українській універсальній біржі, оскільки рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.02.2012 у цивільній справі № 2-131/11, провадження № 2/1620/4/2012 визнано, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 23.10.2007 року (а. с. 10).

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу від 09.10.2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ,розірвано,про що в Книзі реєстраціїї розірвань шлюббів зроблно актовий запис №78 від 09.10.2008 року (а.с.46)

Правовідносини щодо спадкування на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 були врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК), зокрема: до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (стаття 1258 ЦК).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружися, який його пережив, та батьки (частина 1 статті 1261 ЦК).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частини 1 та 5 статті 1268 ЦК).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК).

Для прийняття спадщини встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК).

Докази того, що ОСОБА_3 зробив заповіт на випадок смерті в матеріалах справи відсутні (не надано сторонами). Отже спадкування здійснюється за законом.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом.

Відповідно до копії спадкової справи № 141/2019, заведеної після смерті ОСОБА_3 інші спадкоємці першої черги відсутні. Протягом шести місяців з дня смерті батька позивач 10 жовтня 2019 року подав заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Миргородського районного нотаріального округу Карбан Є.О. і таким чином прийняв його спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи, яка заведена нотаріусом (а. с. 56 -76).

Оскільки позивач прийняв спадщину, вона належить йому з моменту смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

26.03.2021 позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбана Є.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Положеннями глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту № 296/5 від 22.02.2012 (далі - Порядок), врегульований порядок видачі нотаріусами свідоцтва про право на спадщину.

Зокрема, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (пункт 4.12 глави 10 розділу II Порядку).

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (пункт 4.15 глави 10 розділу II Порядку).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.03.2021 приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Карбан Є.О. відмовив позивачу ОСОБА_1 у прийнятті в якості правовстановлюючого документа на житловий будинок договору купівлі-продажу № НМ-5 від 15.01.1999 з посиланням на не додержання вимог статті 227 ЦК УРСР, чинного на час укладання договору, в частині його обов`язкового нотаріального посвідчення.

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом, і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно із ст. 41, ст. 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1233, 1247, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності, в тому числі, в порядку спадкування.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1223, ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

З правової позиції, висловленої Верховним Судом, при розгляді справи № 6-66цс13, слідує, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи те, що спірний житловий будинок придбаний 15 січня 1999 року, суд, розглядаючи спірні правовідносини, керується тими нормами права, які існували на час їх виникнення, зокрема положеннями ЦК УРСР та Законом України «Про власність».

Згідно ст.128 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією стороною є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

За статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Згідно з приписами частини 1 статті 47 ЦК УРСР, недотримання вимог, передбачених статтею 227 ЦК УРСР тягне за собою недійсність договору.

Відповідно до частини 2 статті 47 ЦК УРСР суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього.

В судовому засіданні встановлено, що при укладенні договору сторонами досягнуто всіх істотних умов, договір виконано сторонами у повному обсязі, тому ОСОБА_3 , в силу статті 145 ЦК УРСР є добросовісним набувачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на час укладення сторонами спірної угоди, громадянин набуває права власності внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Оскільки померлим ОСОБА_3 укладена угода, яка не суперечить закону, він був власником придбаного майна і відповідно до рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.02.2012 у цивільній справі № 2-131/11, провадження № 2/1620/4/2012 та положень ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України ОСОБА_3 належала 1/2 частина житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності 1/2 частина житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 підтверджений, а тому 1/2 частина зазначеного житлового будинку входить до складу спадщини після його смерті.

Позивач є спадкоємцем за законом майна, яке належало померлому батьку ОСОБА_3 , вчинив дії по прийняттю спадщини, тому ОСОБА_1 набув право на це майно в порядку спадкування.

Оскільки право позивача на оформлення його спадкових прав на 1/2 частину житлового будинку померлого ОСОБА_3 порушено, то воно підлягає судовому захисту.

В позовній заяві позивач просить визнати його право власності в порядку спадкування за законом на весь житловий будинок в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А-1» та прибудови до нього «а», загальною площею 75,1 кв.м і житловою площею 34,8 кв.м, літньої кухні «Е», погребу «е», гаражу-прибудови «Ж», сараю «З», навісу «И» та господарських споруд № 2 - газопроводу, № 3 - водопроводу, № 4 - вигрібної ями, № 5 - огорожі, № 6 - воріт з хвірткою, № 7 - огорожі, які розташовані на земельній ділянці Миргородської міської ради.

Разом з тим, рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21.02.2012 у цивільній справі № 2-131/11, провадження № 2/1620/4/2012 визнано, що житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №НМ-5, укладеному на Українській універсальній біржі між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 15 січня 1999 року та зареєстрований в ДКП «Миргородтехінвентарізація» за ОСОБА_3 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тому відповідно до положень ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України ОСОБА_3 був власником 1/2 частини зазначеного будинку.

З огляду на зазначене позов підлягає до часткового задоволення в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А-1» та прибудови до нього «а», загальною площею 75,1 кв.м і житловою площею 34,8 кв.м, літньої кухні «Е», погребу «е», гаражу-прибудови «Ж», сараю «З», навісу «И» та господарських споруд № 2 - газопроводу, № 3 - водопроводу, № 4 - вигрібної ями, № 5 - огорожі, № 6 - воріт з хвірткою, № 7 - огорожі, які розташовані на земельній ділянці Миргородської міської ради.

В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з роз`яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки,та враховуючи що позивач просив понесені ним судові витрати не стягувати з відповідача.

Керуючись ст. 12 ЗУ «Про власність», ст.ст. 328, 392, 1217, 1268 ЦК України, ст. ст. 5,10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку «А-1» та прибудови до нього «а», загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 34,8 кв.м, літньої кухні «Е», погребу «е», гаражу-прибудови «Ж», сараю «З», навісу «И» та господарських споруд № 2 - газопроводу, № 3 - водопроводу, № 4 - вигрібної ями, № 5 - огорожі, № 6 - воріт з хвірткою, № 7 - огорожі, які розташовані на земельній ділянці Миргородської міської ради.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець с. Дібрівка Миргородського району Полтавської області, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Миргородська міська рада Полтавської області; місцезнаходження: вул. Незалежності, 17, м. Миргород, Полтавська область, 37600;

Третя особа: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: В. М. Куцин