Справа № 462/2509/22 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/602/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представниці відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Ліуша А.І. від 01 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 вересня 2022 року позов задоволено повністю.

Розірвано шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 / та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 / АДРЕСА_2 / зареєстрований Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 22 листопада 2014 року, серія НОМЕР_2 .

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що за час спільного проживання створювала для позивача комфортні умови проживання, постійно дбала про сімейний добробут, намагалася знайти з позивачем порозуміння та бажала створити міцну сім`ю. Апелянтка намагалася зберегти сім`ю, вважала, що всі непорозуміння можна виправити та обговорити, готова була користуватися допомогою спеціалістів. Відтак, розгляд справи без участі апелянтки позбавив її права вживати заходи щодо примирення. Основною цілю примирення подружжя є збереження сімейних відносин і повернення необхідного балансу для нормального функціонування сім`ї. Примирення використовується, як запобіжна процедура на стадії зародження спору у подружжя та з метою уникнення розірвання шлюбу. Вважає, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Однак, без участі в судовому засідання апелянтки, суд не міг встановити, що подальше спільне життя суперечить інтересам сторін. Судом порушено ст. 111 СК України, якою передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Апелянтка вважає, що в реаліях воєнного стану, у цей тяжкий час судом першої інстанції порушено її право мати моральну підтримку від чоловіка, можливість самій надавати підтримку, піклуватися про когось, переконана, що у неї була можливість зберегти сім`ю.

В судове засідання сторони не з`явилися, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у їх відсутності зважаючи на те, що такі повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те, що в судовому засіданні брала участь представниця відповідачки, а від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представниці відповідачки на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, - колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 12, 259, 263-265, 268 ЦПК України, 104, 105, 110, 112 СК України задовольняючи позов виходив з того, що сторони знаходяться у зареєстрованому Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції шлюбі з 22 листопада 2014 року. Суд прийшов до висновку, що беззаперечно встановлено, що сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача. Крім того, задовольняючи позов суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак суд допустив процесуальні порушення, які свідчать про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

03.06.2022 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просив:

- розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який зареєстрований Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 22 листопада 2014 року, серія НОМЕР_2 .

В обґрунтування позову покликався на те, що з 22 листопада 2014 року вони перебувають у шлюбі з відповідачем. Зазначав, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст. 24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 56 ч.3 згаданого Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.2 ст. 104 згаданого Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.3 ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 110 Кодексу передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, шлюб між сторонами зареєстровано 22 листопада 2014 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові, актовий запис № 518 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 ).

Позивач вказує на те, що між ним та відповідачкою постійно виникають сварки, вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, мають місце непорозуміння з різних питань сімейного життя через взаємні претензії один до одного. Вказував, що спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечитиме як інтересам позивача, так і відповідачки. Дітей від шлюбу у сторін немає.

Також, позивач вказував, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору, а саме було запропоновано відповідачці розірвати шлюб в органі реєстрації актів цивільного стану, проте відповідачка відмовилась.

На думку, колегії суддів судом першої інстанції правильно було встановлено, що сім`я сторін фактично розпалась, сторони спільно не живуть, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та фактично наміру відновлення подружніх стосунків у сторін немає. Вказане має місце і на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції та додатково підтверджується і тим, що позивач ОСОБА_3 23.02.2023 року уклав шлюб з ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_4 .

Відтак, причинами розпаду сім`ї слід вважати різні погляди подружжя на життя, шлюб, сім`ю, відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги, тощо.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи по суті колегія суддів вважає необґрунтованими.

Що ж стосується доводів апелянтки про те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення відповідачки, то з вказаного приводу слід вказати таке.

Згідно з частиною другою статті 211 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про місце, дату і час судового засідання.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За змістом частини третьої статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зроблено висновок, що: «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. […] У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України). Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України свідчить, що: правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення; оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції; правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».

Як вбачається з матеріалів справи, у такій відсутні судові повістки про виклик відповідачки ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 01.09.2022 року у якому було ухвалене оскаржуване рішення.

Окрім цього, матеріали справи не містять жодних даних про отримання відповідачкою чи її представником копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви.

Натомість в матеріалах справи міститься з конверт з копією позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі, який надсилався ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та такий повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Окрім цього, вказана на конверті адреса, є адресою проживання позивача, яка була вказана в позовній заяві.

Крім цього, позивачем в позовній заяві не вказано конкретної адреси місця реєстрації чи місця проживання відповідачки. Так, позивачем вказано адресу відповідачки АДРЕСА_2 , не вказавши номер будинку та квартири.

Однак, судом першої інстанції не було з`ясовано місця проживання відповідачки, шляхом здійснення відповідних запитів.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції порушено вимоги закону щодо належного повідомлення відповідачки про час та місце судового розгляду, відтак наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки справу в суді першої інстанції розглянуто за відсутності відповідачки, яка належним чином не повідомлена про дату, час і місце розгляду справи й обґрунтовувала свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слідзадовольнити частково. Рішення ж Залізничного районного суду м. Львова від 01 вересня 2022 року слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задоволити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п.3, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 вересня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ), зареєстрований 22.11.2014 року Залізничним відділом ДРАЦС РС ЛМУЮ, про що складено відповідний актовий запис №518.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра