провадження № 22-ц/824/6720/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», поданою представником - адвокатом Лелюх Вітою Миколаївною, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Комунального концерну «Центр комунального сервісу» про захист прав споживача (про визнання боргу безпідставним та про зобов`язання списати борг),-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання безпідставним боргу, нарахованого за результатами здійснення перерахунку вартості послуги за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року, в сумі 766 гривень 24 копійки, 3% річних та інфляційної складової боргу за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року. Зобов`язати відповідачів списати борг в сумі 766 гривень 24 копійки, 3% річних та інфляційну складову боргу з особового рахунку ОСОБА_1 .

У обґрунтування позову позивається на те, що він є споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії, протягом опалювального періоду 2020/2021 вартість послуги (в частині опалення місць загального користування) визначалась відповідачами позивачу на підставі Методики №315, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 22.11.2018р., яка набрала чинності 25.01.2019р. Станом на 01.07.2021р. позивач не мав заборгованості за послугою, однак в липні 2021 року позивачу було здійснено перерахунок вартості послуги за період жовтень 2020 - квітень 2021 року та застосовано Методику №359, затверджену наказом Мінбуду України від 31.10.2006р., яка втратила чинність 25 січня 2019 року.

У результаті перерахунку позивачу було нараховано борг у розмірі 766,24 грн., додатково нараховано інфляційні у розмірі 17,58 грн. та 3% річних у розмірі 6,14 грн.

Дані нарахування позивач вважає незаконним та безпідставним, такими, що порушують нормативно - правові акти, принцип зворотної дії законів у часі, тощо.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Комунальногоконцерну «Центр комунального сервісу» про захист прав споживача (про визнання боргу безпідставним та про зобов`язання списати борг), - задоволено частково.

Визнано безпідставним борг, нарахований ОСОБА_1 за послугою з централізованого опалення місць загального користування (постачання теплової енергії) за адресою: АДРЕСА_1 (в обліку відповідачів адреса значиться як: АДРЕСА_1 ), за результатами здійснення перерахунку вартості послуги за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року, в сумі 766 гривень 24 копійки.

Визнано безпідставним нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу, що нараховані ОСОБА_1 на суму боргу, визначену за результатами здійснення перерахунку за послугою з централізованого опалення місць загального користування (постачання теплової енергії) за адресою: АДРЕСА_1 (в обліку відповідачів адреса значиться як: АДРЕСА_1 ) за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.

Зобов`язано Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», списати борг в сумі 766 гривень 24 копійки, 3% річних та інфляційну складову боргу з особового рахунку ОСОБА_1 .

У задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Стягнуто з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» на користь держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», через представника - адвоката Лелюх Віту Миколаївну,подало апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що відносини між позивачем та відповідачем з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року врегульовувались договором про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води і відповідно нарахування здійснювались за послугу з централізованого опалення. Апелянт звертає увагу суду на те, що спірним у даній справі є опалювальні періоди 2019-2020 та 2020-2021, тобто періоди, під час яких взаємовідносини сторін врегульовувались договором про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Окрім того вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що у спірний період підприємство виставляло позивачу рахунки за послугу з постачання теплової енергії.

Також апелянт наголошував на тому, що наразі (на момент прийняття рішення АМКУ) залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію Закону № 2189-VIII, та до вказаних договорів не передбачено можливості застосування виконавцями послуг Методики №315. Натомість, договори про надання комунальних послуг, що були укладені до 01 травня 2019 року, передбачають застосування положень Правил № 630 та Методики №359.

Апелянт вказує, що КП «Київтеплоенерго» відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» застосувало надані рекомендації задля недопущення порушення законодавства у сфері захисту економічної конкуренції. КП «Київтеплоенерго» за спірні опалювальні періоди здійснювало нарахування згідно Методики №315. Підприємство здійснило коригування нарахувань, застосовуючи Методику № 359, внаслідок чого у позивача утворився борг. На думку апелянта, судом не взято до уваги, що борг у позивача виник внаслідок приведення підприємством нарахувань за зазначені періоди у відповідність до Методики № 359, що стало підставою для прийняття необґрунтованого рішення про скасування заборгованості.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонамбуло надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

11 травня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Комунального концерну «Центр комунального сервісу» на апеляційну скаргу. У вказаному відзиві відповідач-2 просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

При цьому відповідач-2 вважає, що Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки концерн не лише не є виконавцем послуг з постачання теплової енергії у вигляді послуг з централізованого опалення та послуг з гарячого водопостачання, а також не має жодних договірних відносин з позивачем щодо надання йому таких послуг.

Відповідач-2 зазначав, що перерахунок за опалення місць загального користування було проведено на підставі листа «Київтеплоенерго» № 30/5/4/9957 від 09 липня 2021 року. Вказує, що договори про надання комунальних послуг, що були укладені до 01 травня 2019 року передбачають застосування положень Правил №630 та Методики №359. Методика №315 може застосовуватись лише після укладення споживачами нових договорів з виконавцями комунальних послуг (за вимогами Закону №2189-VIII). До того часу нарахування населенню за комунальні послуги має здійснюватися за чинними договорами та правилами.

На думку відповідача-2 права позивача не є порушеними, а нарахування плати за послуги з централізованого опалення місць загального користування надані Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» споживачу за адресою: АДРЕСА_2 відповідають нормам законодавства України.

25 травня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу. У вказаному відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України. У разі, якщо суд апеляційної інстанції не знайде підстав для закриття апеляційного провадження - апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Позивач зазначав, що Договір укладений 07 грудня 2019 року між позивачем та КП «КТЕ» (в особі КК «ЦКС»), не містить положень, які б передбачали застосування до правовідносин сторін виключно Методики № 359, яка втратила чинність 25 січня 2019 року, або обмежували застосування Методики №315, яка набрала чинності 25 січня 2019 року.

Позивач наголошує, що Методика №359, яка втратила чинність 25 січня 2019 року не може бути підставою для здійснення перерахунку у липні 2021 року за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року. При цьому позивач зауважує, що якщо відповідач вважає, що в період з 25 січня 2019 року до 01 листопада 2021 року «виникла прогалина у правовому регулюванні відносин щодо порядку нарахування плати за опалення місць загального користування», то це є підставою для зняття (анулювання) позивачу всіх та будь-яких нарахувань за цією послугою за цей період, а не підставою для застосування нечинної Методики № 359.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач також звертав увагу апеляційного суду на те, що до моменту отримання Рекомендацій Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Анимонопольного комітету України від 24.06.2021 № 60/17-рк/к «Про запобігання порушення законодавства про захист економічної конкуренції» відповідач також дотримувався позиції щодо необхідності застосування Методики № 315 і, що головне, застосовував й до правовідносин з позивачем та інших споживачів його послуг.

Зазначав про необхідність застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки). Та просив апеляційний суд звернути увагу на лист Міністерства розвитку громад та територій України № 7/11.1/12976-21 від 01.09.2021 (том. 1, а.c. 147, 148), яким Міністерство звертає увагу КП «КТЕ» на необхідності застосування саме чинної Методики № 315.

Окрім того, позивач вказував, що рекомендації органів АМКУ є обов`язковими лише для розгляду, а ні як не для безмовного виконання, тим більше у випадках, коли такі рекомендації прямо суперечать приписам законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи предмет, ціну спору та те, що дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в обліку відповідачів адреса квартири значиться: АДРЕСА_1 ) і є споживачем послуг щодо квартири.

07 грудня 2019 року між позивачем та 1-м відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню №90101 (далі - Договір).

Пунктом 1 Договору визначено, що виконавець (1-й відповідач) зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач (позивач) зобов`язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Квартира позивача обладнана вузлом розподільного обліку теплової енергії (індивідуальним тепловим лічильником) у зв`язку з чим в опалювальному періоді 2020/2021 (жовтень 2020 р. - квітень 2021 р.) щомісячна плата позивача за послугою складалась із двох частин: (а) із вартості послуги за опалення квартири (яка визначалась на підставі показників лічильника) та (б) із вартості послуги щодо опалення МЗК.

Зазначене узгоджується з п. 2 та абз. 2 п. З ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон) за приписами якого споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями. В свою чергу обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства (п. 2 ч. 2 ст. 10 Закону).

Протягом опалювального періоду 2020/2021 (жовтень 2020 р. - квітень 2021 р.) чинною була Методика № 315, яка набрала сили 25 січня 2019 р. і є чинною до цього часу.

Пунктом 2 розділу III Методики № 315 передбачено, що у разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова будівля - 20 %; двоповерхова - 18 %; триповерхова - 16 %; чотириповерхова - 14 п`ятиповерхова - 12 %; шестиповерхова та вище - 10 % (будинок в якому знаходиться Квартира Позивача має 21 поверх).

Керуючись Методикою № 315 в період жовтень 2020 р. - квітень 2021 р. відповідачі визначили позивачу вартість послуги у загальному розмірі 3 828,61 грн., з яких плата за лічильником (опалення квартири) - 3 313,97 грн. та плата за опалення МЗК - 514,64 грн. Позивач не оспорює цю суму. Зведена інформація щодо нарахування суми 3 828,61 грн та її складових наведена в додатку до заяви позивача від 10.08.2022р.

Позивач належно сплатив вартість послуги в сумі 3 828,61 грн. та станом на 01 липня 2021 р. не мав заборгованості за послугою.

Наприкінці липня 2021 р. в особистому кабінеті позивача на сайтах відповідача 1 (КП «КТЕ») та КК «Центр комунального сервісу» з`явився борг в сумі 787,84 грн.

Згідно листа КК «ЦКС» (№ 2884-т від 10.09.2021) на підставі листа (доручення) виконавця послуг КП «КТЕ» від 09 липня 2021 р. № 30/5/4/9957 та на виконання рішення адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24 червня 2021 р. відповідно до якого необхідно змінити методику нарахувань за опалення будинків, частково обладнаних квартирними лічильниками тепла, а також відкоригувати нарахування за опалення у минулому опалювальному сезоні для власників квартир у таких будинках, у липні КК «ЦКС» за адресою будинку позивача знято нарахування за опалення МЗК за період 2020/2021 (згідно Методики № 315) та здійснено нарахування відповідно до Методики № 359, що було відображено в рахунках повідомленнях споживачів у графі «Перерахунок» за розрахунковий період «липень 2021 року». Зокрема у липні 2021 року за особовим рахунком позивача здійснено донарахування за послугу з централізованого опалення МЗК на суму 787,84 грн.

17.09.2021 позивач звернувся до обох відповідачів (КК «ЦКС» та КП «КТЕ») з заявою про зняття (анулювання) безпідставного здійсненого перерахунку. В заяві позивач просив внести зміни до обліку відповідачів та зняти безпідставно здійснені нарахування (перерахунок) за послугою щодо опалення МЗК, зокрема, через те, що Методика № 359 втратила чинність це 25 січня 2019 р.

У відповідь позивач отримав лист КП «КТЕ» № 30/3/2/15789 від 04.10.2021 «Щодо нарахування за послуго з централізованого опалення», у якому КП «КТЕ» визнало, що Методика № 359 втратила чинність в 2019 р. та наразі має застосовуватись чинна Методика № 315. Проте зазначило, що в червні 2021 р. КП «КТЕ» отримало від Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України рекомендації, згідно з якими КП «КТЕ» рекомендовано змінити методику нарахувань за опалення будинків частково обладнаних квартирними лічильниками тепла, а також здійснити перерахунок споживачам, з якими були укладені до 01.05.2019 договори про надання комунальних послуг згідно з Методикою № 315. Зважаючи на це, в липні 2021 р., в житловому будинку де знаходиться Квартира позивача, проведено перерозподіл обсягів теплової енергії на опалення місць МЗК за період з жовтня 2020 року до квітня 2021 року. За результатами такого перерахунку позивачу було донараховано 787,84 грн., що відображено у рахунку - повідомленні станом на 01.08.2021. Додатково до цього КП «КТЕ» зазначило, що отримало лист, яким Міністерство розвитку громад та території України запропоновано виконавцям комунальних послуг використовувати положення чинної Методики № 315 -в частині визначення обсягу витрат теплової енергії для опалення МЗК.

Станом на дату подачі позовної заяви сума боргу становить 766,24 грн. (787,84- 15,55-6,62).

Задовольняючи позовні вимоги до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», суд першої інстанції виходив з того, що здійснений 1-м відповідачем позивачу перерахунок вартості послуги з опалення МЗК, рівно які і всі нараховані у зв`язку з ним суми, є незаконним, що як наслідок, зумовлює зобов`язання першого відповідача списати борг в сумі 766 гривень 24 копійки, 3% річних та інфляційну складову боргу з особового рахунку ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до КК «Центр комунального сервісу», суд першої інстанції виходив з того, що приходить до висновку, що КК «Центр комунального сервісу» є неналежним відповідачем по даній справі.

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2015 року № 630 (далі - Правила № 630).

Відповідно до пункту 2 Правил № 630 централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання; опалювана площа (об`єм) будинку - це загальна площа (об`єм) приміщень будинку, в тому числі у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт.

Пунктом 6 Правил № 630 встановлено, що послуги з централізованого опалення повинні відповідати нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку.

Споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства (пункт 28 Правил № 630).

Згідно з частиною 2 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

На виконання статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», пункту 4 частини 2 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 8 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 квітня 2014 року № 197, наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року № 315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 «Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення». Наказ набрав чинності з дня його офіційного опублікування.

Встановивши, що відповідач провів перерахунок заборгованості за спожиті та оплачені позивачем в жовтні 2020 року - квітні 2021 року послуги на підставі Методики № 359, яка втратила чинність, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів.

Використання Методики № 359 для обрахунку вартості комунальних послуг за опалювальний період 2020-2021 року є неправомірним, оскільки цей підзаконний нормативно-правовий акт втратив чинність ще 25 січня 2019 року і його дія є припиненою.

З урахуванням наведеного, рекомендації Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про запобігання порушення законодавства про захист економічної конкуренції № 610/17-рк/к не створюють жодних правових наслідків.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 826/6968/21.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необхідності використання Методики № 359 до моменту укладення між сторонами нового договору про надання послуг, що також вказано у рекомендаціях Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про запобігання порушення законодавства про захист економічної конкуренції № 610/17-рк/к, є необґрунтованими та відхиляються колегією суддів, як безпідставні. І крім того, оскільки з матеріалів справи вбачається, що договір між позивачем та відповідачем 1 було укладено 07 грудня 2019 року, тобто після 01 травня 2019 року, а отже під час дії Методики №315 то правовідносин між сторонами Рекомендації не стосуються, а тому доводи відповідача і в цій частині є неспроможними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому апеляційним судом також відхиляються.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо оскарження рішення Ірпінського міського суду Київської області від 30 січня 2023 року у частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» про захист прав споживача, а тому апеляційним судом висновки суду першої інстанції в цій частині не переглядаються.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянтів, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», подану представником - адвокатом Лелюх Вітою Миколаївною, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2023 року - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова