ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8049/23 Справа № 199/2259/23 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О.Б. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року позивач - АТ «Універсал Банк» звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 27.07.2020 року. Відповідачу було надано кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок.

АТ «Універсал Банк» свої зобов?язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (не сплатив щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у розрахунку заборгованості за Договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов?язання за вказаним договором не виконав.

Станом на 13.11.2022 року у ОСОБА_1 прострочення зобов`язання із оплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п.5 Розділу ІІ Умов, відбулось істотне порушення Клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 13.11.2022 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості.

Проте, відповідач на контакт не виходив та не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, в зв`язку з чим та відповідно до п. 5.18, 5.19, кредит 29.08.2022 став у формі «на вимогу».

Згідно вищезазначеного, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк" за Договором станом на 13.12.2022 року становить 38750,19 грн., в тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 38750,19 грн.; заборгованість за пенею - 0,00 грн; заборгованість за порушення грошового зобов?язання - 0,00 грн.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов?язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ «Універсал Банк».

На підставі наведеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 27.07.2020 року в розмірі 38750,19 грн. станом на 13.12.2022 року; стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2023 року позов Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 27.07.2020, яка виникла станом на 13.12.2022 року та складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 38750 грн. 19 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2684 грн. 00 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, подав до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції неправильного застосовано норми матеріального права, а саме ст. 1046, 1047 ЦК України, не застосовано норми матеріального права, що підлягали обов?язковому застосуванню, а саме, п.п. 1.3, 1.13, 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Апелянтом вказано, що розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національний валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника та Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів України».

А тому, з урахуванням викладеного, розрахунок заборгованості, на який посилається суд в оскаржуваному рішенні, не є належними і достовірними доказами того факту, що відповідач дійсно отримав позику, і відповідно, що договір позики є укладеним.

Також, апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки тому факту, що анкета заява від 27.07.2020 року в порушення приписів ч. 1 ст. 638 ЦК України не містить істотних умов договору, зокрема умови про предмет договору - не встановлено суму кредитного ліміту, строк на який він надається, відсотки за користування ним.

Апелянт вказує, що висновок суду про видачу відповідачу кредиту в сумі 15000,00 грн. не підтверджується матеріалами справи, так само як і факт використання кредитних коштів.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки тому факту, що в розрахунку заборгованості в графі «Сума погашення за наданим кредитом» Банком зазначено, що 26.12.2021 погашено 15000,00 грн., тобто погашено всю суму кредиту. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази збільшення кредитного ліміту чи встановлення відновлювальної кредитної лінії.

Крім того, апелянтом вказано, що в обґрунтування вимог АТ «Універсал Банк» зазначав, що підпис ОСОБА_2 в анкеті-заяві про приєднання свідчить про факт його ознайомлення та згоду з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифами за карткою Monobank. На підтвердження цих вимог позивач надав витяг з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи та витяг Тарифів за карткою Monobank.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету до Договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, комісії), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування.

Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки доводам відповідача щодо не вжиття позивачем дій, спрямованих на блокування рахунку, що призвело до виникнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 серпня 2023 року витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 199/2259/23.

17 серпня 2023 року справа надійшла на адресу Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження сторонам у справі та копію апеляційної скарги позивачу у справі було надіслано засобами поштового зв`язку, також позивачу та представнику відповідача було надіслано копію ухвали про відкриття провадження на їх електронні пошти, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 38750,19 грн, тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається із частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що доказів на спростування наявності заборгованості та користування кредитними коштами, суду не надано.

Дніпровський апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 липня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 2 вищезазначеної Анкети-заяви відповідач погодився з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, складають Договір про надання банківських послуг. Підписуючи Анкету-заяву відповідач підтвердив отримання примірника Договору в мобільному додатку monobank, ознайомлення та згоду з умовами Договору, укладання ним Договору та зобов`язався виконувати його умови.

Пунктом 6 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг відповідач просить вважати його власноручний підпис або його аналоги (у тому числі удосконалений електронний підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, що відкриті або будуть відкриті йому в Банку. Відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, який буде використовуватися УЕП у мобільному додатку для засвідчення його дій. Також відповідач визнав, що удосконалений електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях. Відповідач також підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним з використанням простого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису.

Умови кредитного договору відповідач належним чином не виконав, у зв`язку з чим, згідно розрахунку позивача, станом на 13.12.2022 він має заборгованість перед позивачем у розмірі 13155,69 грн., яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 11627,84 грн., заборгованості за порушення грошового зобов`язання 38750,19 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст.1046, 1047 ЦК України, не застосував норми матеріального права, що підлягали обов`язковому застосуванню, а саме п. 1.3, 1.13, 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року № 22 і документи складені банком без участі позичальника не підтверджують факт надання позичальнику кредитних коштів, не доводять існування відповідного його волевиявлення, а отже й укладення сторонами певного правочину із дотриманням статті 1055 ЦК України (постанова Верховного Суду від 11.07.2018 року по справі № 752/6743/16-ц) є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із частини 1 статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 статті 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 11.07.2018 року по справі № 752/6743/16-ц є безпідставним, оскільки у вказаній справі встановлено, що позивач звернувся в суд з вимогами до відповідача про стягнення заборгованості; в обґрунтування своїх вимог вказав на те, що 05 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк», банк) та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття кредитної лінії № БН/2013-06 з лімітом заборгованості за кредитом не більше 21700, 00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36, 00 % річних до дати остаточного повернення кредиту. Тобто у вказаній справі інші обставини справи і кредитний договір було укладено в письмовій формі.

У справі, що переглядається, між позивачем та відповідачем було укладено електронний договір.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (із змінами) передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Частиною 3 статті 11 вказаного вище Закону передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Як вбачається із частини 6 статті 11 вказаного вище Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною 1 статті 12 вказаного вище Закону передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У підписаній анкеті-заяві (пункт 6) відповідач визнав, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях (а.с. 9).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, про те, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки тому факту, що анкета-заява від 27.07.2020 року в порушення приписів ч. 1 статті 638 ЦК України не містить істотних умов договору, зокрема умови про предмет договору не встановлено кредитного ліміту, строк, на який він видається, відсотки за користування ним, суд не дав оцінку тому факту, що 26.12.2021 року погашено 15000,00 грн., тобто погашено всю суму кредиту, є безпідставними, виходячи з наступного.

Надання і обслуговування кредиту передбачено пунктом 5 розділу II Умов і правил.

Як вбачається із пункту 5.1 Умов, ліміт кредитування та строк його дії встановлюється згідно умов, зазначених в цьому договорі.

Пунктом 5.2 вказаних вище Умов передбачено, що ліміт до ви користування розраховується та встановлюється Банком виходячи з внутрішніх процедур Банку та зазначається Клієнту в електронному вигляді через мобільний додаток або іншим способом з використанням каналів дистанційного обслуговування.

Відповідно до пункту 5.3 вказаних вище Умов, сторони домовилися, що Банк має право, на власний розсуд, переглядати ліміт до використання в межах суми Ліміту кредитування, що зазначена в Договорі. Інформація щодо зміни ліміту до використання (новий розмір ліміту та строки уведення в дію) зазначаються Клієнту текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону Клієнта та/або у Мобільному додатку.

Як вбачається із пункту 5.7 вказаних вище Умов, Банк надає інформацію про кредитний ліміт Платіжної карти до її активації за допомогою Мобільного додатку та/або контактного центру Банку.

Пунктом 5.9 вказаних вище Умов передбачено, що на суму наданого Кредиту Банк нараховує відсотки. Відсотки нараховуються за кожен календарний день використання кредитного ліміту за фактично витрачені в рахунок Кредиту кошти з розрахунку 365/366 календарних днів у році, за процентними ставками, зазначеними в Тарифах. Також процента ставка за Кредитом на календарний місяць, наступний за звітним, вказується Банком у мобільному додатку. Нарахування відсотків здійснюється в останній календарний день звітного місяця.

Згідно з пунктом 5.16 вказаних вище Умов, у разі порушення терміну сплати щомісячно мінімального платежу понад 90 днів, вся заборгованість за Кредитом вважається простроченою (істотне порушення Клієнтом зобов`язань). На залишок простроченої заборгованості Банк нараховує, а Клієнт сплачує штраф у розмірі згідно із Тарифами, але не більше 50% від суми, одержаного Клієнтом кредиту. При цьому діє відсоткова ставка за користування кредитом у розмірі 0,00001 % річних.

Враховуючи, що у відповідача прострочення зобов`язання зі сплати щомісячно мінімального платежу за Договором відбулось понад 90 днів, на підставі п. 5.16 Умов відбулось істотне порушення Клієнтом зобов`язань та вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості.

Посилання в апеляційній скарзі на висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 є безпідставними, оскільки у вказаній постанові інші обставини справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, про те, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки доводам відповідача, що у нього 26.12.2021 року було викрадено мобільний телефон, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові Верховного Суду від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Крім того, звернення позивача ОСОБА_1 до клієнтської підтримки з приводу можливих шахрайських дій відносно нього було зафіксовано лише 28.12.2021 року, а отже факт повідомлення Клієнтом щодо втрати (викрадення) мобільного телефону не відповідає ознаці негайності у розумінні приписів п.2,5,6,8,9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, оскільки з моменту такої втрати (викрадення) мобільного телефону до моменту звернення у службу підтримки та блокування картки пройшло чимало часу. А тому, до момента повідомлення відповідачем Банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе сам Клієнт.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обгрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2023 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3статті 389 ЦПК України.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В. Халаджи