Справа №489/4017/19
Провадження №2/489/38/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Войтенко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - Публічне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

встановив.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму матеріального збитку у сумі 232562 грн. 00 коп.; стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати у розмірі 2709 грн. 82 коп., що складаються з 2325 грн. 62 коп. - сума судового збору за подання позову майнового характеру та 384 грн. 20 коп. - сума судового збору за подання заяви про забезпечення позову. Мотивуючи свої вимоги тим, що водій ОСОБА_2 30 червня 2018 року о 15 год. 44 хв. керуючи транспортним засобом Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Миколаєві по вул. Космонавтів, змінюючи напрямок руху ліворуч, не впевнився в безпеці свого маневру, повертаючи ліворуч на регульованому перехресті з вул. Електронна, не надав дорогу та допустив зіткнення із автомобілем Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить їй на праві власності, у зустрічному напрямку під керуванням ОСОБА_3 , чим порушив вимоги п.п. 10.1 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 11 червня 2019 року постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль, який належить їй на праві власності, отримав значні механічні ушкодження, які згідно зі звітом про оцінку майна та визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту становить 410707,01 грн., вартість матеріального збитку становить - 332562,02 грн. Відповідно до Полісу №АМ 5915351 п. 4, страхова сума складає 100000,00 грн.

08 жовтня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, яким просив суд стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 277826 грн. та моральну шкоду у сумі 100000 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 червня 2018 року в районі перехрестя вул. Космонавтів та вул. Електронної в м. Миколаєві за участі автомобіля Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , він отримав тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, а також були пошкоджені обидва автомобілі. В той же день відомості щодо вказаної ДТП були внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002632, проведено досудове розслідування, наразі обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 знаходиться в Ленінському районному суді м. Миколаєва. Вважає, що з урахуванням ДТП можливо визначити частку вини ОСОБА_2 в розмірі 10 %, а частку вини ОСОБА_3 в розмірі 90 %. Він неодноразово проходив курс лікування як стаціонарного так і амбулаторного. У зв`язку з необхідністю лікування ним витрачено 159320 грн. 25 коп. Крім того, вартість відновлювальних робіт його автомобіля становить 118506 грн. 77 коп. Також він поніс моральні страждання , які полягали в душевних стражданнях, спричиненим даним кримінальним правопорушенням. Нестерпним болем декілька місяців, позбавлення можливості пересування самостійно, значні матеріальні витрати, які змінили докорінно уклад його життя. Все це негативно позначилося на стосунках з оточуючими в сім`ї та на роботі.

Від відповідача за первісним позовом надійшов відзив, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні первісного позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що після проведення досудового розслідування слідчим та прокурором була доведена вина ОСОБА_3 .. Вироком у справі буде встановлена вина ОСОБА_3 або її відсутність. Зазначає, що водій ОСОБА_3 допустив грубі порушення правил дорожнього руху, перевищив допустиму швидкість більш ніж в два рази, рухався на забороняючий сигнал світлофора , створив небезпеку на дорозі. Окрім того, ОСОБА_3 першим порушив вимоги ПДР України. Також він не згодний з висновком звіту, оскільки огляд автомобіля позивачки проводився без присутності відповідача або його представника. У перелік деталей, які підлягають заміні та необхідних ремонтних робіт включені такі, що не мали відношення до ДТП або взагалі не потребують.

Ухвалою суду від 31.07.2019, відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 20.08.2019, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового засідання по суті.

Ухвалою суду від 26.09.2019, відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 26.06.2019, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.10.2019, цивільну справу № 489/4017/2019 об`єднано в одне провадження з цивільною справою № 489/5465/19 та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16.03.2020, зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.02.2022, поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08.12.2022, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Від представників позивачів надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 30 червня 2018 року о 15 год. 44 хв., в районі перехрестя вул. Космонавтів та вул. Електронної в м. Миколаєві за участі автомобіля Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля марки Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18.07.2019 року, постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 червня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП залишено без змін.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником транспортного засобу Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 (а.с. 27).

Полісом АМ/0611959 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.08.2017 року, автомобіль Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахований ПрАТ "АСК "Інго Україна".

Полісом №АМ5915351 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.06.2018 року, транспортний засіб Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахований АТ "СГ "ТАС".

З висновку за Звітом № 175-18 про незалежну оцінку майна з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 03.08.2018 року, проведеного оцінювачем ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП автомобіля Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату огляду (20.07.2018 року) становить 332562, 02 грн.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

У ст. 1 ЗУ «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам у наслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавала шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року (справа № 755/18006/15-ц), яка визначила, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правої відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), яку застосовує суд до спірних правовідносин.

Відповідно до Полісу № АМ 5915351, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 100000 грн., тому відшкодування шкоди, завданої особою, цивільну відповідальність якої застраховано, в межах суми страхового відшкодування має здійснювати страховик цієї особи.

У зв`язку з тим, що судова практика зобов`язує позивача звернутися з вимогою відшкодування шкоди до страховика в межах страхового ліміту у розмірі 100000,00 грн., тому розмір матеріального збитку в сумі встановленого оцінювачем майна 332562,00 грн. зменшується на 100000,00 грн. і складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою 232562,00 грн.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У силу ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні приписи містяться у ст. 27 Закону України «Про страхування».

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

А тому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою повинен відшкодувати відповідач, як винна особа, яка завдала шкоду.

Оскільки відповідач, є особою відповідальною за завдані автомобілю марки Toyota Land Cruiser, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, збитків, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 232562,00 грн.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування у розмірі 159320,25 грн., суд приходить до наступного.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002632, вбачається, за фактом дорожньо - транспорної пригоди, яка мала місце 30 червня 2018 року за участю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , внесено відомості до єдиного реєстру досудового розслідування за фактом кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Судом досліджені матеріали кримінального провадження № 489/7066/18 (провадження № 1-кп/489/159/21) за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до висновку експерта № 785 від 13.08.2018, ОСОБА_2 знаходився на лікуванні з приводу посттравматичної рани лівої гомілки. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупих твердих предметів, можливо в умовах ДТП (зіткнення двох автомобілів), при знаходженні в салоні автомобіля, не виключено незадовго до звернення у лікарню 30.06.2018. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Медичною документацією встановлено те, що ОСОБА_2 , внаслідок ДТП, яке мало місце 30.06.2018 року, отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим перебував та стаціонарному та амбулаторному лікуванні (а.с. 112-113).

ОСОБА_2 зазначає, що на лікування ним витрачено 159320 грн. 25 коп., на підтвердження зазначеного долучено копій квитанцій (а.с 119-188).

Проте, судом дані твердження частково не можуть братися до уваги, оскільки ОСОБА_2 , надано медичні довідки про перебування на лікуванні з 30.06.2018 по 13 липня 2018 року та з 13.07.2018 року по 03.08.2018 року. Доказів того, що ОСОБА_2 перебував амбулаторно чи стаціонарно на лікуванні після 03.08.2018 року по теперішній час, та призначення лікарями медичних препаратів, суду не надано.

Згідно копій квитанцій про придбання медичних препаратів, за період з 30.06.2018 року по 03.08.2018 року, ОСОБА_2 витрачено 20752,42 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.09.2021, звільнено ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрито.

Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 30.06.2018, внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3.б, 8.7.3.ґ, 8.10, 8.11, 12.4 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали, а також внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_2 вимог п.п. 2.3.б, 10.1, 16.8 Правил дорожнього руху України, які також знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 23.12.2021, ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.09.2021 щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином судовим рішенням встановлено причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_3 , який порушив ПДР та настанням наслідків для ОСОБА_2 у вигляді тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст. 1206 ЦК України обов`язок щодо відшкодування закладові охорони здоров`я витрат на лікування потерпілого від злочину покладається на особу, яка вчинила злочин.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 липня 1995 року №11, відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання №545 від 16.07.1993 (далі - Порядок). Як передбачено Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній (п.п. 3, 4 Порядку).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт на відповідній правовій підставі.

Згідно з ч. 5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час розгляду справи встановлено, що між злочинними діями ОСОБА_3 , який спричинив тілесні ушкодження середньої тяжкості ОСОБА_2 , та перебуванням останнього на стаціонарному та амбулаторному лікуванні існує причинний зв`язок. ОСОБА_3 у добровільному позасудовому порядку не відшкодував позивачу ОСОБА_2 витрат на стаціонарне лікування потерпілому від кримінального правопорушення особи, тому вимога про стягнення витрат на лікування підлягає частковому задоволенню.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування ОСОБА_2 , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги, оскільки ОСОБА_1 не є учасницею ДТП, яка сталася 30.06.2018.

Щодо позовних вимогах про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вартості відновлювальних робіт у розмірі 118506,77 грн., суд приходить до наступного.

З довідки ЗАТ "Zuikis Plus" від 03.01.2019 року за вих. № 256/3, вбачається, що 05.02.2018 року на територію України був ввезений належний ЗАТ "Zuikis Plus" автомобіль Рено Сценик 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 на підставі довіреності № 56 від 01.02.2018 року виданої директором ЗАТ "Zuikis Plus" Аванесян Шмавоном. В результаті ДТП, яка мала місце 30.06.2018 року, автомобіль Рено Сценик 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 отримав серйозні ушкодження, а водій ОСОБА_6 був госпіталізований в лікарню швидкої медичної допомоги з тілесними ушкодженнями. В результаті ДТП, автомобіль Рено Сценик 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 отримав значні ушкодження, за попередньою оцінкою вартість відновлювальних робіт складає 4350 євро, що підтверджується додатком до довідки № 256/3 від 03.01.2019 року.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, вважаються страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Полісом №АМ5915351 обов`язкового страхування цивільно-правовї відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.06.2018 року, транспортний засіб Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахований АТ "СГ "ТАС". Страхувальник - ОСОБА_2 .

Отже, аналіз зазначених норм з урахуванням обставин справи свідчить про те, що законність керування транспортним засобом визначено згідно ПДР, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. №1306, про те, з урахуванням Митного кодексу України й встановлених ним обмежень щодо об`єктів, що перебувають під митним контролем, оскільки вони мають окремий статус та врегульовані специфічними зобов`язаннями учасників таких відносин з державою в особі уповноваженого органу доходів і зборів.

З огляду на фактичні обставини та системний аналіз і взаємозв`язок п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч. 4 ст. 380 Митного кодексу України свідчить, що водій ОСОБА_2 на час ДТП правомірним користувачем транспортного засобу Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 та у зв`язку із чим є особою, відповідальність, якої застрахована, згідно Полісу №АМ/5915351.

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відносно розміру понесеного матеріального збитку, вважає, що надана довідка з ЗАТ "Zuikis Plus" від 03.01.2019 року за вих. № 256/3 є не належним доказом, оскільки до неї не додано, зокрема, кваліфікаційного свідоцтва оцінювача на ім`я директора ЗАТ "Zuikis Plus" Аванесян Шмавона та свідоцтва про реєстрацію в державному реєстрі оцінювачів, а тому не зрозуміло взагалі чи є ця людина фахівцем в даній галузі та чи має вона дозвіл на проведення такої діяльності.

Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів, на підтвердження вартості відновлювальних робіт, зокрема, авто товарознавчого дослідження, висновку експерта, звіту, тощо.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог в частині стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вартості відновлювальних робіт.

Щодо зустрічних позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 100000 грн., суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, в разі відсутності преюдиційного доказу наявності вини відповідача, обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди підлягають встановленню та перевірці судом під час розгляду цивільної справи.

При цьому, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

З урахуванням засад розумності, справедливості та співмірності, суд вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Позивачем за первісним позовом було сплачено судовий збір у розмірі 2325,62грн, який підлягає стягненню з відповідача з урахуванням повного задоволення позивних вимог.

Позивачем за зустрічним позовом звільнений від сплати судового збору, ним заявлені вимоги матеріального характеру на загальну суму 377826,77, тобто на момент подання позовної заяви сума судового збору , яка підлягала оплаті складає 3778,27грн., з огляду на часткове задоволення позову (8% від фактично заявлених позовних вимог), з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 302,26грн.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 232562 (двісті тридцять дві тисячі п`ятсот шістдесят дві) гривни.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа - Публічне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на лікування у розмірі у розмірі 20752 грн. 42 коп. (двадцять тисяч сімсот п`ятдесят дві гривни сорок дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривен.

В задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2325 гривен 62 копійки (дві тисячі триста двадцять п`ять гривен шістдесят дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 302 гривни 26 копійок 9триста дві гривни двадцять шість копійок).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Третя особа: Публічне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна", юридична адреса: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33.

Повний текст судового рішення складено «03» жовтня 2023 року.

Суддя Н.О. Рум`янцева