Провадження №: 2/755/5168/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Гаврилової О.В., розглянувши спільну заяву позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2023 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

05 жовтня 2023 року до суду подано спільну заяву позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, до якої долучено підписану сторонами мирову угоду у цивільній справі №755/10374/23 від 05 жовтня 2023 року

Суд, вивчивши подані сторонами заяву та мирову угоду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.7 ст. 49 ЦПК України передбачено, що сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу, тобто це є їх диспозитивним правом, мирова угода підлягає затвердженню судом.

Виходячи з положень ч.1, 2, 5 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб`єктивні права та обов`язки.

Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

При затвердженні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Отже, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди, зокрема, вимогам закону.

Відповідно до предмету позову, ОСОБА_1 пред`явлено позов до ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь

290 000,00 грн заборгованості по орендній платі.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана відповідно до її умов, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

За змістом мирової угоди, сторони домовились про: зобов`язання відповідача сплатити позивачу узгоджену суму заборгованості з орендної плати за договором оренди у розмірі

185 000,00 грн (зі встановленням графіку погашення відповідачем узгодженої суми заборгованості); позивач відмовляється від частини позовних вимог; корегування сум платежу відповідно до курсу долара США та в разі порушення грошових зобов`язань, передбачених пунктами цієї мирової угоди, сплату заборгованості з орендної плати в іншому розмірі -

290 000,00 грн згідно з розрахунком, наведеним у позовній заяві.

Тобто, зазначена мирова угода суперечить нормам чинного законодавства та є невиконуваною.

Так, в ухвалі про затвердження мирової угоди, у резолютивній частині, докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі, а також вирішуються питання, пов`язані з судовими витратами у справі.

Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

Отже, мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні і визнавати недійсною у позовному провадженні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями ЦПК України.

Проте, в мировій угоді сторони домовились про сплату відповідачем орендної плати в розмірі 185 000,0 грн згідно графіку та відмову позивача від решти позовних вимог. Разом з тим, в п.10 угоди вказано, що у разі порушення відповідачем будь-кого із грошових зобов`язань передбаченими пунктами 1-4 цієї мирової угоди, остання зобов`язується сплатити на користь позивача заборгованість з орендної плати за договором оренди в загальному розмірі

290 000,00 грн.

Отже у разі невиконання затвердженої судом мирової угоди, при виконанні в примусовому порядку суперечливі умови цієї угоди унеможливлять виконання відповідної ухвали суду.

Окремо слід зазначити, що умова мирової угоди щодо залежності плати до курсу продажу населенню готівкової валюти - долара США в АТ КБ «ПриватБанк» суперечить нормам чинного законодавства, оскільки відповідно до ч.2 ст.524 ЦПК України та ч.2 ст.533 ЦК України сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Однак сторонами як в договорі оренди так і в мировій угоді погоджено суму розрахунку в гривнях.

З огляду на викладене, надавши правову оцінку умовам мирової угоди від 05 жовтня

2023 року, суд вважає, що положення мирової угоди суперечать вимогам чинного законодавства та приходить до висновку про наявність підстав для відмови в затвердженні мирової угоди, оскільки її затвердження судом суперечить положенням цивільного процесуального законодавства, враховуючи також, що ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.5 ст. 207 ЦПК України Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що умови мирової угоди від 05 жовтня 2023 року не відповідають нормам ст. 207 ЦПК України, а тому підстави для її затвердження у суду відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, 207, 208, 258 - 260, 353, 357 ЦПК України,

суд -

п о с т а н о в и в:

Відмовити в затверджені мирової угоди, укладеної 05 жовтня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є сторонами у справі №755/10374/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором оренди та продовжити судовий розгляд.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Відповідно до положень ч.2 ст.353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (п.4 ч.5

ст. 357 ЦПК України).

Суддя: