Справа 2-4-6094/08

Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

02 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкова Н.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даною заявою, в якій просив відстрочити виконання судового рішення про стягнення з нього заборгованості в рамках виконавчого провадження №43490614, відкритого на підставі виконавчого листа №2-4-6094/08 від 29.01.2009 року, у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та скрутним фінансовим положенням.

Цивільно-процесуальним законодавством не визначено вимог до форми та змісту заяви про відстрочку та розстрочку виконання рішення суду.

Відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У відповідності до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як вбачається з матеріалів заяви, рішення постановлено Центральним районним судом м. Миколаєва у 2008 році (ВП №43490614).

За такого, заявнику необхідно уточнити вимоги заяви з посиланням на відповідні обставини та докази, враховуючи вимоги ч.5 ст. 435 ЦПК України.

Питання про відстрочення виконання рішення відноситься до процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та врегульоване розділом VI ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення,суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо,інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З огляду на викладене суддя констатує, що розстрочення або відстрочення виконання судового рішення має ґрунтуватись на встановлених (об`єктивних) обставинах, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим. Для вирішення вказаного питання у відповідності до вимог процесуального закону суд має встановити наявність матеріально правових підстав для такого розстрочення чи відстрочення, наприклад таких як тяжке захворювання особи, на яку рішенням суду покладено відповідний обов`язок чи членів її сім`ї, або скрутний матеріальний стан особи, тощо (перелік підстав не є вичерпним).

Вказані обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Разом з тим заява ОСОБА_1 не містить посилань на жодні докази чи обставини, які б слугували підставою для вирішення судом вказаного питання у відповідності до норм процесуального закону, а також не вказано строк на який відстрочити виконання рішення. Заява не містить жодних додатків, із яких суд міг би встановити причини неможливості виконання рішення суду.

Крім того, заявнику необхідно вказати чи не є в даному випадку оскарження дій державного виконавця.

У відповідності до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістяких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Зцього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 177,п.17.4 Перехідних положень ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання ним даної ухвали.

Роз`яснити заявнику, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.П. Черенкова