Справа № 331/5427/21
Провадження № 2/331/73/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2023 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

за участю секретаря судового засідання Крамаренко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мартиненка К.І.,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бєлки А.В.,

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Бабенко Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування і договору купівлі-продажу недійсними та припинення права власності,

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Мартиненка К.І., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1064167 від 01.10.2021 року, звернувся до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання договору дарування і договору купівлі-продажу недійсними та припинення права власності.

В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 зазначив, що 04 листопада 2016 року позивач надав ОСОБА_4 позику у розмірі 30000,00 доларів США строком до 01 березня 2017 року, шляхом передачі йому цієї суми готівковими коштами із рук в руки, під розписку. Позивач вказує, що даною розпискою ОСОБА_4 підтвердив те, що отримав від позивача грошові кошти готівкою у розмірі 30000,00 доларів США строком до 01 березня 2017 року, а також зобов`язався повернути отримані готівкові кошти в зазначений строк у повному обсязі. Між тим, в строк до 01 березня 2017 року, який встановлений у розписці, ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 30000,00 доларів США не повернув позивачу, у зв`язку з чим позивач був змушений 19 грудня 2019 року звернутися до суду. Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 08 липня 2020 року у справі № 331/5507/19 позов позивача до ОСОБА_4 задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість згідно розписки у розмірі 30000,00 доларів США, а також стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача судовий збір у розмірі 7041,00 грн. Рішення набрало законної сили 17 серпня 2020 року. У подальшому позивач вказує, що 13 грудня 2019 року між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір дарування від 13 грудня 2019 року, реєстраційний № 2404, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В., згідно якого дарувальник ОСОБА_4 передав ОСОБА_2 , а обдарована ОСОБА_2 безоплатно прийняла в дарунок квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,13 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 є рідною донькою ОСОБА_4 , які спільно були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , де 1/4 частки даної квартири є власністю ОСОБА_2 . Вказана квартира знаходилась у власності ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про спадщину за законом серія ННЕ № 732361, згідно якого ОСОБА_4 отримав 13 червня 2019 року від померлої рідної сестри - ОСОБА_5 . Позивач на обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_4 вже після виникнення у нього зобов`язання перед позивачем (повернути позивачу позику у розмірі 30000,00 доларів), фактично з метою недопущення погашення цього боргу за рахунок належного йому на праві власності майна, зокрема квартири, подарував квартиру ОСОБА_2 , чим порушив права позивача, як кредитора на повернення суми позики у розмірі 30000,00 доларів США, у зв`язку з чим позивач вважає, що договір дарування підлягає визнанню недійсним. У подальшому позивач також вказує, що надалі ОСОБА_2 , отримавши в дарунок від ОСОБА_4 квартиру, майже одразу продала її відповідачу ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири від 17 серпня 2020 року, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д., реєстраційний № 1159. Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 була обізнана про борг її батька ОСОБА_4 перед позивачем за розпискою, оскільки до січня 2020 року ОСОБА_4 займав посаду директора ТОВ «ВТФ РІЦ», де ОСОБА_2 обіймала посаду заступника директора ТОВ «ВТФ РІЦ», а позивач є учасником ТОВ «ВТФ РІЦ». Таким чином, позивач вказує, що ОСОБА_2 фактично не мала наміру проживати у квартирі, отримала квартиру від рідного батька в дарунок виключно з метою недопущення погашення боргу ОСОБА_4 перед позивачем у розмірі 30000,00 доларів США за рахунок квартири, що підтверджується навіть тим, що договір купівлі-продажу був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17 серпня 2020 року, в день набрання рішенням суду законної сили. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що договір дарування, як і договір купівлі-продажу, підлягають визнанню недійсними, як такі, що укладені з метою уникнення сплати боргу позивачу. Виходячи із вищенаведеного, позивач просить суд визнати договір дарування від 13 грудня 2019 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2404, недійсним; визнати договір купівлі-продажу квартири від 17 серпня 2020 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д., реєстраційний № 1159, недійсним; припинити право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 42,13 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності/довічної власності: 37785329, яке ОСОБА_3 здобув на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 1159; розподіл судових витрат провести у відповідності до статті 141 ЦПК України (а.с.1-44 т.1).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 07 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та припинення права власності, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче засідання (а.с.51 т.1).

09 грудня 2021 року від відповідача ОСОБА_3 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень, відповідач вказує, що дійсно, термін виконання зобов`язання за розпискою та повернення боргу встановлений до 01 березня 2017 року, при цьому, з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за розпискою позивач звернувся до суду тільки 19 грудня 2019 року. Відповідач також погоджується з тим, що ОСОБА_4 отримав 13 червня 2019 року квартиру у спадщину від померлої рідної сестри - ОСОБА_5 . У подальшому, тільки через півроку після прийняття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , батько ОСОБА_4 подарував квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 своїй доньці ОСОБА_2 . При цьому, відповідачем зазначено, що будь-яких обтяжень чи обмежень на квартирі в момент оформлення договору дарування не було, заходів забезпечення не вживалося, жодних заборон не існувало та не могло існувати, оскільки позовна заява про стягнення заборгованості за договором розписки подана позивачем ОСОБА_1 тільки 19 грудня 2019 року, тобто після того, як власником квартири стала ОСОБА_2 . На заперечення доводів позивача, відповідач у поданому відзиві вказує, що якщо позивач вважав, що його права якимось чином порушуються, заборгованість не повертається, то останній міг в будь-який момент подати відповідну позовну заяву до суду та накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_4 , проте, протягом 2017-2018 років з зазначеними позовами позивач ОСОБА_1 до суду не звертався, а звернувся тільки наприкінці 2019 року. Рішення по справі № 331/5507/19 про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за розпискою ухвалено 08 липня 2020 року, вступило в законну силу 17 серпня 2020 року. Тобто, минуло більше ніж півроку з того моменту, як ОСОБА_2 стала власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Саме тому, зазначення позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві про те, що вже після виникнення у ОСОБА_4 зобов`язання щодо повернення позивачу позики у розмірі 30000,00 доларів США, останній, з метою недопущення погашення цього боргу за рахунок належного йому на праві власності майна, зокрема квартири, подарував квартиру своїй доньці ОСОБА_2 , чим порушив права позивача, як кредитора на повернення суми позики у розмірі 30000,00 доларів США, у зв`язку з чим договір дарування визнанню недійсним, - не відповідає дійсним обставинам справи, так як рішення про стягнення заборгованості за розпискою було значно пізніше, ніж переоформлено право власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 . Окрім того, у відзиві на позовну заяву також вказано, що твердження позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 фактично не мала наміру проживати у квартирі, отримала квартиру від рідного батька в дарунок виключно з метою недопущення погашення боргу ОСОБА_4 перед позивачем ОСОБА_1 у розмірі 30000,00 доларів США за рахунок квартири, що підтверджується навіть тим, що договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 17 серпня 2020 року, в день набрання рішенням законної сичи, є виключно припущеннями позивача, та позивачем помилково зіставляються дата набрання рішенням законної сили про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та дата укладення договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Зазначені дві події не мають між собою жодного взаємозв`язку, так як на момент укладання договору купівлі-продажу квартири, єдиним власником квартири була ОСОБА_2 , жодних обтяжень чи обмежень на квартирі не було, власник на свій розсуд розпорядилася належним їй майном, і маючи всі повноваження, уклала договір купівлі-продажу квартири. Боргові зобов`язання ОСОБА_4 та набрання рішенням законної сили, яким з нього стягнуто борг за розпискою, не має жодного відношення до його доньки ОСОБА_2 . Окрім того, відповідач вказує, що він як добросовісний набувач, звернувся до агентства нерухомості ЧП «Авторитет-Сервис» з метою придбання нерухомого майна у місті Запоріжжі. За допомогою агентства нерухомості було підібрано квартиру і відповідно укладено договір про намір укладання договору купівлі-продажу нерухомості від 06 серпня 2020 року між відповідачем ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , а також сплачено завдаток у розмірі 1000 доларів США. 17 серпня 2020 року під час проведення угоди купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д. було перевірено право власності ОСОБА_2 на квартиру та пересвідчено, що остання є власником квартири на підставі договору дарування від 13 грудня 2019 року. З огляду на вищевикладене, будь-яких перешкод в укладанні договору купівлі-продажу квартири не було, будь-які обтяження чи обмеження щодо даної квартири були відсутні як в момент укладення угоди, так і на даний час. Відповідач по справі ОСОБА_6 добросовісно набув право власності на квартиру, про будь-які спори між колишніми власниками квартири останньому нічого не було відомо (а.с.66-74 т.1).

22 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_2 , в особі представника - адвоката Бєлки А.В., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1046527 від 22.12.2021 року, подав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якій просить суд поновити строк на подання відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ОСОБА_7 не була обізнана про «всі фінансові справи свого батька». Із змісту долученої до позовної заяви копії розписки вбачається, що громадянин ОСОБА_4 (ідентифікуючі данні відсутні) отримав у громадянина ОСОБА_1 (ідентифікуючі данні відсутні) грошові кошти в борг. У відповідній розписці відсутнє посилання на те, що громадянин ОСОБА_4 (ідентифікуючі данні відсутні) є директором ТОВ «ВТФ РІЦ» та діє саме від імені і в інтересах товариства. Також, відсутні будь-які докази того, що відповідні грошові кошти надходили до ТОВ «ВТФ РІЦ». Надане рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя також не доводить того факту, що ОСОБА_7 , будучи заступником директора у ТОВ «ВТФ РІЦ», була обізнана про наявність або відсутність взаємовідносин, викладених вище між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Щодо твердження позивача про те, що ОСОБА_2 не мала наміру проживати у квартирі, яку отримала в дарунок від батька, та отримала квартиру виключно з метою недопущення погашення боргу, то воно не відповідає дійсності, оскільки договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 через 8 місяців після отримання в дарунок квартири. Окрім того, відповідно до статті 41 Конституції України, передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Також у відзиві на позовну заяву зазначено, що договір дарування, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до звернення до суду ОСОБА_1 та відкриття провадження у справі. 16 березня 2021 року ОСОБА_2 в присутності приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової М.В. подала заяву про відмову від прийняття спадщини за померлим ОСОБА_4 22 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 отримала за допомогою поштового зв`язку позовну заяву ОСОБА_1 разом з додатками, ухвалу про відкриття провадження по справі, судову повістку про виклик до суду, а 07 грудня 2021 року представнику відповідача були надані матеріали справи № 331/5427/21 для ознайомлення (а.с.88-90, 92-93 т.1).

10 січня 2022 року позивачем ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Мартиненка К.І., надіслано на адресу суду відповідь на відзив ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд відзив на позовну заяву повернути ОСОБА_2 без розгляду та вирішити справу за наявними матеріалами (а.с.100-103 т.1).

Також, 24 січня 2022 року позивачем ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Мартиненка К.І., надіслано на адресу суду відповідь на відзив ОСОБА_3 (а.с.104-118 т.1).

31 серпня 2022 року від позивача ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшли пояснення щодо відсутності на цей час у померлого ОСОБА_4 встановлених спадкоємців, разом із додатками (а.с.143-157 т.1).

02 вересня 2022 року від позивача ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої, пов`язаної справи (а.с.158-161 т.1).

Окрім того, 25 жовтня 2022 року від позивача ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшли пояснення про розгляд Верховним Судом аналогічної справи Жовтневого районного суду міста Запоріжжя (а.с.188-189 т.1).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 11 листопада 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження по справі відмовлено (а.с.205-206 т.1).

14 листопада 2022 року від позивача ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшла заява про відвід судді Жукової О.Є. (а.с.207-209 т.1).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 15 листопада 2022 року заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді задоволено. Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та припинення права власності передано до канцелярії Жовтневого районного суду міста Запоріжжя для вирішення питання про передачу іншому судді, у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України (а.с.220-222 т.1).

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею по вищезазначеній цивільній справі визначено суддю Яцун О.О. (а.с.223 т.1).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 16 листопада 2022 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.224 т.1).

31 січня 2023 року до канцелярії Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від позивача ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Мартиненка К.І., надійшло клопотання про залучення співвідповідачів: ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (а.с.2-3 т.2).

Також, 09 лютого 2023 року позивачем ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Мартиненка К.І., подано до канцелярії суду пояснення щодо результатів розгляду Запорізьким апеляційним судом справи № 331/5507/19 Жовтневого районного суду міста Запоріжжя (а.с.7 т.2).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 09 лютого 2023 року у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 щодо залучення співвідповідачів у справі відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мартиненко К.І. підтримав поданий позивачем цивільний позов у повному обсязі, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. При цьому, представник позивача підтримав подані ним відповіді на відзиви ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , при ухваленні судом рішення просить врахувати долучені ним пояснення від 31 серпня 2022 року і від 25 жовтня 2022 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Бабенко Г.О. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовної заяви у повному обсязі, у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю, поданий відзив на позовну заяву підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Бєлка А.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви, поданий відзив на позовну заяву підтримує у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до копії розписки, 04 листопада 2016 року ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , отримав від ОСОБА_1 30000,00 (тридцять тисяч) доларів США строком до 01 березня 2017 року. Зобов`язується повернути суму у зазначений строк (а.с.8 т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом серії ННЕ № 732361 від 13 червня 2019 року, ОСОБА_4 отримав у спадок від сестри ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.25 т.1).

13 грудня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири № НОЕ 657960, який зареєстровано в реєстрі за № 2404, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В., згідно якого дарувальник ОСОБА_4 подарував та безоплатно передав у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняла в дар майно, що складається з квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 42,13 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01(а.с.26-29 т.1).

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 08 липня 2020 року, позивач ОСОБА_1 звернувся 19 грудня 2019 року до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. За результатами розгляду даної справи, цивільний позов ОСОБА_1 було задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість згідно розписки від 04 листопада 2016 року у розмірі 30000,00 доларів США (тридцять тисяч доларів США), а також судовий збір у розмірі 7041,00 грн. (а.с. 9-12, 13-18 т.1).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , правонаступниками якого є ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , законним представником якого є ОСОБА_10 , залишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 08 липня 2020 року у цій справі залишено без змін. Постанова набрала законної сили 07.02.2023 року.

Ухвалою Верховного суду від 03 квітня 2023 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_9 , поданою її представником ОСОБА_11 , на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 17 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

17 серпня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу квартири серії НМВ № 057902, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тізенберг Д.Д., який зареєстровано в реєстрі за № 1159, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_2 передає у власність ОСОБА_3 , а ОСОБА_3 приймає належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та сплачує за неї визначену за домовленістю сторін грошову суму, а саме 403800 гривень (а.с.30-33 т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видано Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 07 жовтня 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що було складено відповідний актовий запис № 665 (а.с.21 т.1).

08 грудня 2020 року ОСОБА_1 було направлено претензію кредитора на адресу приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Масловець Людмили Сергіївни, із змісту якої вбачається, що кредитор ОСОБА_1 просить приватного нотаріуса Масловець Л.С. завести спадкову справу після смерті спадкодавця ОСОБА_4 та повідомити спадкоємців померлого ОСОБА_4 про наявність заборгованості перед позивачем ОСОБА_1 у розмірі 30000 доларів США та у розмірі 7041 грн. зі сплати судового збору, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.146-148 т.1).

Згідно копії спадкової справи № 153/2020, спадкова справа була відкрита 08 грудня 2020 року після смерті ОСОБА_4 (а.с.151-157 т.1).

Відповідно до копії заяви ОСОБА_2 (серії НОМЕР_2 ), остання відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 (а.с.91 т.1).

Окрім того, дослідивши надані позивачем ОСОБА_1 і його представником - адвокатом Мартиненко К.І. письмові докази, а саме документи, які стосуються розгляду справи № 331/5317/21, суд приходить до висновку, що вказані докази не відносяться до предмету розгляду даної справи, а відповідно не є доказами по даній справі.

Також під час розгляду справи судом було встановлено, що в момент оформлення договору дарування будь-яких обтяжень чи обмежень щодо квартири не було, заходи забезпечення не вживалися, жодних заборон не існувало.

Між тим, у позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначив, що оспорюваний договір дарування квартири є правочином, який вчинено на його шкоду, як кредитора.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно із статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору, зокрема, належать: момент укладення договору; контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. При кваліфікації дій як таких, що свідчать про зловживання правом, суд надає оцінку наявності негативних наслідків для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувати); правовому статусу особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та і здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Як наслідок, може бути визнаний недійсним договір, спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійснимвідповідно до статті 234 ЦК України.

Позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), і послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша підстава, наприклад, передбачена статтею 228 ЦК України.

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 317/3272/16-ц (провадження № 61-156св17), від 07 жовтня 2020 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19), від 24 лютого 2021 року у справі № 757/33392/16 (провадження № 61-10541св19), від 14 грудня 2022 року у справі № 372/437/20 (провадження № 61-7390св22).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 13 грудня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_4 (батько) подарував вказану квартиру ОСОБА_2 (своїй донці).

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості. Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 08 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість згідно розписки від 04 листопада 2016 року у розмірі 30000,00 доларів США, а також судовий збір у розмірі 7041,00 грн.

З постанови Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2023 року по справі № 331/5507/19, вбачається що скаргу ОСОБА_4 , правонаступниками якого є ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , законним представником якого є ОСОБА_10 , залишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2020 року у цій справі залишено без змін. Постанова набрала законної сили 07 лютого 2023 року.

Таким чином, з наведеного вище вбачається, що 13.12.2019 року ОСОБА_4 подарував своїй донці ОСОБА_2 квартиру, а 19.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, отже ОСОБА_4 не знав і не міг знати наперед про ініціювання позивачем ОСОБА_1 судового провадження про стягнення з нього заборгованості за борговою розпискою.

Окрім того, позивачем ОСОБА_1 не доведено належними доказами факту того, що він попереджав ОСОБА_4 про звернення до суду з вищевказаною позовною заявою. А отже, на момент укладення договору дарування, ОСОБА_4 не був обізнаний про наміри ОСОБА_1 , та як наслідок не міг мати намірів на здійснення фіктивного правочину та не міг передбачити настання негативних наслідків, а отже діяв добросовісно, і даними діями не міг нашкодити правам інших осіб, зокрема порушити майнові інтереси позивача ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відчуження належної ОСОБА_4 квартири відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника, а отже підстав для визнання оспорюваного договору дарування недійсним немає.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира не була єдиним майном (доходом) ОСОБА_4 , оскільки останній перебував на посаді директора ТОВ «ВТФ РІЦ», тобто був працевлаштований і мав відповідний дохід. Дана обставина сторонами не оспорювалась та не спростовувалась.

Необхідно також зауважити, що твердження представника позивача про те, що рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 08.07.2020 року набрало законної сили 17.08.2020 року, і в той же день - 17.08.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений умисно (фіктивно) договір купівлі-продажу квартири не відповідає дійсності, оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 08.07.2020 року, а отже в момент укладення договору купівлі-продажу квартири, вказане рішення суду ще не набрало законної сили.

Виходячи із вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що оспорювані правочини порушують його права та охоронювані законом інтереси, наявність умислу сторін правочину і те, що сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання таких правочинів. Також слід зазначити, що будь-яких обтяжень чи обмежень на квартирі в момент оформлення договору дарування та договору купівлі-продажу не було, заходи забезпечення не вживалися, жодних заборон не існувало і не могло існувати, так як позовна заява про стягнення заборгованості за борговою розпискою була подана позивачем ОСОБА_1 до суду лише 19 грудня 2019 року, тобто через певний проміжок часу після того, як власником квартири стала ОСОБА_2 , а саме 13 грудня 2019 року, тому права і законні інтереси позивача не можуть бути порушені укладенням даного правочину. Як наслідок, договір купівлі-продажу квартири від 17 серпня 2020 року неможна визнати недійсним, так як даний оспорюваний правочин був вчинений відповідно до норм чинного законодавства з метою реалізації ОСОБА_2 свого законного права, а саме права розпорядження своїм майном, яке їй законно належало на підставі договору дарування від 13 грудня 2019 року, який є дійсним.

Щодо заявлених позовних вимог в частині припинення права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , то зазначені вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними від позовних вимог щодо визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 5, 15-16, 202-203, 215-216 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 223, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про визнання договору дарування і договору купівлі-продажу недійсними та припинення права власності, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 07 червня 2023 року о 16 годині 45 хвилин.

Суддя О.О. Яцун