Справа № 456/5757/21 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/3237/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Назар Х.Б.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, за участю третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Стрийської міської ради Львівської області та Комунального підприємства Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», про визнання незаконним й скасування рішення органу приватизації у частині, визнання незаконними й скасування свідоцтва про право власності та рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання права власності на 2/3 частини об`єкта нерухомого майна у порядку приватизації та у порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області,в якому просила:

-визнати незаконним та скасувати пункт 2 додатку № 2 до рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 17 від 17.01.2012 «Про оформлення та реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна»;

-визнати незаконним та скасувати свідоцтво серії НОМЕР_1 від 16.02.2012 про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_3 , та рішення реєстратора КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Філіпчук У.Г. про державну реєстрацію права на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: 36020518 від 24.02.2012 (порядковий номер заяви в журналі обліку заяв про державну реєстрацію прав № 186 від 03.02.2012);

-визнати за нею права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а саме: 1/3 частини цієї квартири в порядку приватизації, та 1/3 частини цієї квартири в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Стрий Львівської області.

Позов обґрунтовано тим, що чоловік позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 , працюючи на посаді електромонтера Стрийського РЕМ Дрогобицької електромережі ДАЕК «Львівобленерго» у 1998 році приймав дольову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим 06.12.1999 отримав ордер № 28389 серія Т на право зайняття двохкімнатної квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку житловою площею 29,36 кв. м. на склад сім`ї троє чоловік, зокрема, він, його дружина ОСОБА_4 та їх внучка ОСОБА_5 . Позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 16.12.1999 зареєстрували своє місце проживання у згаданому житлі, де вона проживає й по даний час. ОСОБА_1 помер, прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , й маючи намір оформити відповідні права, виявила, що квартира АДРЕСА_1 не входить до кола спадщини, так як право власності на таку квартиру її покійним чоловіком за життя не було оформлено. У подальшому позивачці ОСОБА_1 стало відомо, що право власності на цю квартиру ще у 2012 році оформила їх внучка ОСОБА_3 , яка скористалася своїм правом на приватизацію, передбаченим Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», зареєструвавши перед цим, а саме 17.11.2011 своє місце проживання у цій квартирі.

Вважає таку приватизацію незаконною, так як відповідачка ОСОБА_3 при зверненні до виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області як органу приватизації, й подаючи цьому органу приватизації відповідний пакет документів, не зазначила про кількість осіб, що проживають та зареєстровані у спірній квартирі. Ні позивачка ОСОБА_1 , ні її чоловік ОСОБА_4 своєї згоди на приватизацію спірної квартири не надавали, а їх право на приватизацію, передбачене Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», виконавчим комітетом Стрийської міської ради Львівської області при прийнятті оскаржуваного рішення у наведеній частині не було враховано, що у подальшому відобразилося у виданому на підставі цього рішення органу приватизації свідоцтві про право власності й рішенні державної реєстраторки про реєстрацію права власності та, як наслідок, фактично призвело до позбавлення їх права на частку у спірній квартирі.

На підставі наведеного просила задовольнити позов.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що для приватизації квартири ОСОБА_6 повинна була отримати згоду всіх членів сім`ї. На момент приватизації, ні вона, ні її чоловік, своєї згоди на приватизацію спірної квартири не надавали, в органи приватизації не зверталися, заяви не підписували. Однак, усупереч наведеним положенням законодавства, не беручи до уваги те, що на момент передачі квартири у власність у ній проживали та були зареєстровані ще ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , Виконавчий комітет Стрийської міської ради, приймаючи рішення № 17 від 17.01.2012 «Про оформлення та реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна» передав квартиру АДРЕСА_1 , у приватну власність ОСОБА_6 . Вважає таку приватизацію незаконною, так як на момент приватизації квартири АДРЕСА_1 , у ній проживали ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , а відтак, кожен повинен був набути у власність 1/3 частини квартири.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов у частині визнання незаконними й скасування свідоцтва про право власності та рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визнання права власності на 2/3 частини об`єкта нерухомого майна у порядку приватизації та у порядку спадкування за законом задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній. Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що чоловіку позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 як колишньому працівнику Стрийського РЕМ Дрогобицьких електромереж ДАЕК «Львівобленерго», який приймав дольову участь у будівництві АТ БК «Стрийбудмонтаж» багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , 06.12.1999 виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Стрия було видано ордер № 28389 серія Т на право зайняття двохкімнатної квартири АДРЕСА_3 у вищевказаному будинку, склад сім`ї троє чоловік.

Позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі 16.12.1999, а їхня внучка ОСОБА_7 17.11.2011 за згодою наймача ОСОБА_4 .

Як вбачається з рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області № 17 від 17.01.2012 «Про оформлення та реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна» та Додатку № 2 до цього рішення ОСОБА_7 як особі, що у заяві про приватизацію визначена уповноваженою власницею, в порядку приватизації передано у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 16.02.2012, виданого Стрийською міською радою Львівської області, та рішення про державну реєстрацію прав від 24.02.2012, ухваленого державним реєстратором КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Філіпчук У.Г., квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_7 .

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка ОСОБА_1 посилалась на те, що під час приватизації спірної квартири не було враховано, що вона та її померлий чоловік ОСОБА_4 проживали та були зареєстровані у цій квартирі та не давали згоду на приватизацію такої відповідачкою ОСОБА_7 .

Згідно з частиною третьою статті 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Можливість набуття фізичною або юридичною особою права власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності, передбачено також частиною першою статті 345 ЦК України.

Приватизація житла здійснюється у порядку, встановленому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Пунктами 1, 2, 3 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Таким чином передача у спільну власність квартир, які підлягають приватизації, здійснюється за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно проживають у цій квартирі.

Приватизація здійснюється, в тому числі, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (стаття 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра (частина друга статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Офіційне тлумачення цієї статті викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо: - громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла; у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду; весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 11.12.1996 Стрийською міською Радою народних депутатів та зареєстрованого 16.12.1996 у реєстровій книзі за № 8331 вбачається, що ОСОБА_4 , його дружина позивачка ОСОБА_1 та ще шестеро членів його сім`ї приватизували згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що приватизація спірної квартири АДРЕСА_1 позивачкою ОСОБА_1 та померлим ОСОБА_4 була б можлива виключно за умови підтвердження тієї обставини, що кожним з них не було використано весь житловий чек при приватизації у 1996 році квартири АДРЕСА_4 , зокрема не використано його надлишку для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду, як і за умови підтвердження наявності у наймача ОСОБА_4 та його дружини ОСОБА_1 невикористаних житлових чеків для можливості приватизації спірної квартири.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України).

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

Поряд з цим, будь-яких доказів, які б відповідали критеріям їх належності, допустимості та достатності, і які б підтверджували вищевказані обставини щодо наявності у позивачки та її померлого чоловіка права на приватизацію спірної квартири, нею суду першої інстанції не було надано.

Подана позивачкою на стадії апеляційного розгляду довідка № 1131 від 09.05.2023 про наявність у неї залишку невикористаних житлових чеків, не може бути прийнята апеляційним судом в силу вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки такий доказ не було подано до суду першої інстанції, а доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивачки, нею не надано.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком міськрайонного суду про відмову у задоволенні позову з підстав необґрунтованості позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 13.10.2023

Головуючий

Судді