ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

04 жовтня 2023 року

м. Харків

Справа № 629/686/23

Провадження № 22-ц/818/1359/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Мамінї О.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання : Носової К.В.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 травня 2023 року, ухвалене судде Ткаченко О.А., -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обгрунтування позову зазначає, що між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований 27 березня 1982 року Козинською сільською Радою народних депутатів Червоноармійського району Ровенської області, актовий запис №2. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, шлюбні відносини не склалися через різний характер, спору про розподіл спільного майна не мають.

Просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 27 березня 1982 року Козинською сільською Радою народних депутатів Червоноармійського району Ровенської області, актовий запис №2.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 березня 1982 року Козинською сільською Радою народних депутатів Червоноармійського району Ровенської області, актовий запис №2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано її клопотання про відкладення розгляду справи призначеного на 11 травня 2023 року та надання додаткового строку на примирення ще на 5 місяців, оскільки судом було надано мінімальний строк для примирення.

Також звертає увагу на те, що ані нею, ані її представником не подавалась заява про розгляду справи за їх відсутності.

Вважає, що дуже малий термін для примирення сторін призвів до прийняття судом помилкового рішення, оскільки таке примирення між ними відбулося поза межами цього строку.

Суд не звернув уваги на тривалість їхнього подружнього життя, їх вік та обставини справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 27 березня 1982 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 27 березня 1982 року Козинською сільською Радою народних депутатів Червоноармійського району Ровенської області, актовий запис №2.

Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч.ч.3 та 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

За статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що примирення між ними неможливо, сім`я розпалась і збереження її є неможливим (а.с.45).

Посилання відповідачки ОСОБА_2 на можливість збереження сім`ї самі по собі не може бути підставою для відмови в позові, оскільки позивач ОСОБА_1 заперечує проти збереження шлюбу; не згодний на продовження шлюбу з відповідачем.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Відповідачкою не наведено будь-яких переконливих доводів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї.

Із змісту заяви позивача від 11 квітня 2023 року про розгляд справи без його участі вбачається, що останній наполягає на задоволенні позову та розірванні шлюбу, зазначаючи при цьому, що не проживає із відповідачем на протязі одного року (а.с.41).

За таких обставин, суд першої інстанції вірно встановив, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить його інтересам, та ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Що стосується посилань відповідачки на те, що судом першої інстанції не було надано додаткового строку на примирення, оскільки попередній строк був дуже малий, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

З наведеного вбачається, що застосування строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком.

Матеріали справи свідчать, що судом надавався строк на примирення в однин місяць. Разом з тим, як вже зазначалось вище відповідачем не надано доказів того, що між нею та позивачем у період цього строку вчинялись дії направлені на збереження сім`ї. Надання ж додаткового строку на примирення діючим сімейним законодавством не передбачено.

Доводи відповідачки про те, що ані нею ані представником не подавалось заяви про розгляду справи за їх відсутності спростовуються матеріалами справи.

Так, 11 квітня 2023 року представником відповідача ОСОБА_3 подавалась заява про розгляду справи без її участі та участі ОСОБА_2 .

Що стосується поданої позивачем до суду апеляційної інстанції заяви про залишення позову без розгляду, з посилання на те, що наразі він з відповідачем примирилися, проживають однією сім`єю, то остання ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року була залишена без задоволення, оскільки стадія процесу на якій позивач міг подати таку заяву вже минула. При цьому, в зазначеній ухвалі апеляційним судом було роз`яснено позивачу право звернутися до апеляційного суду із заявою про відмову від позову відповідно до положень ст.373 ЦПК України.

Разом з тим, такої заяви до Харківського апеляційного суду не надходило.

З урахування викладеного суд не вбачає підстав для скасування рішення, яке ухвалено з дотриманням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина