Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.09.2023 Справа №607/5468/23

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Крук А. В.,

представника позивачки, адвокатки Шмигельської О. В.,

представника відповідача Ніценка О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» (далі ПАТ АБ «Укргазбанк») про захист прав споживачів.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , який за життя, 27 серпня 2019 року, розмістив в ПАТ АБ «Укргазбанк» депозит в сумі 200 000 грн. 00 коп. строком на шість місяців на умовах автоматичного пролонгування строку розміщення депозиту на кожні наступні 6ть місяців зі сплатою 16 відсотків річних.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 серпня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Скідан О. Є., позивачка є спадкоємцем грошових коштів з належними відсотками та нарахуваннями, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 відкритому 27 серпня 2019 року на ім`я померлого ОСОБА_2

26 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у відділення № 71/19 АБ «Укргазбанк» з метою отримання успадкованих від ОСОБА_2 грошових коштів. Однак, 01 вересня 2021 року їй було відмовлено у виплаті вищезазначених коштів покликаючись на те, що сума вкладу в розмірі 200 000 грн. та нараховані на нього відсотки були виплачені іншій особі на підставі довіреності виданої за життя спадкодавцем ОСОБА_2

29 листопада 2021 року позивачка звернулася до Тернопільського міськрайонного суду із позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення успадкованої нею суми депозиту в розмірі 200 000 грн.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 стало відомо, що на суму належного їй вкладу були нараховані відсотки в сумі 6 514 грн. 57 коп., право на отримання яких також належить їй у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, однак її заява про збільшення розміру позовних вимог не була прийнята судом оскільки була подана на стадії судового розгляду, яка виключає можливість збільшення позовних вимог.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 червня 2022 року у справі № 607/22187/21 підтверджено право ОСОБА_1 на спадкування за померлим ОСОБА_3 грошових коштів, що були розміщені спадкодавцем на депозитному рахунку відповідача та стягнуто із ПАТ АБ «Укргазбанк»в її користь 200 000 гривень грошового вкладу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано на ім`я ОСОБА_1 .26.08.2021 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Скідан О. Є., зареєстроване в реєстрі за №5847.

Позивачка вказує на те, що зазначене судове рішення добровільно виконано відповідачем 08 листопада 2022 року. Однак, на сьогоднішній день залишилось не виконаним зобов`язання банку по видачі позивачу успадкованих відсотків нарахованих на суму вкладу в розмірі 6 514 грн. 57 коп. за період дії депозитного договору. За таких обставин зазначена сума відсотків підлягає примусовому стягненню з відповідача.

З урахуванням вищезазначеного, у зв`язку із несвоєчасним поверненням ОСОБА_1 відповідачем суми успадкованого нею вкладу та нарахованих на нього відсотків відповідач зобов`язаний на підставі 625 ЦК України сплатити позивачці 3 % річних за весь час прострочення, а також втрати від інфляції спричинені несвоєчасним поверненням вкладу та нарахованих на нього відсотків, а також сплатити їй на підставі п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» пеню в розмірі 3% за кожен день прострочення від суми нарахованих відсотків.

01 лютого 2023 року позивачка звернулася до відповідача з вимогою про сплату їй нарахованих втрат від інфляції та 3 % річних за весь час прострочення. Однак, у встановлений даною вимогою 5ти денний строк відповідач вимоги ОСОБА_1 не виконав, що спонукало її звернутися з цим повозом про стягнення даних сум у примусовому порядку.

Згідно з розрахунком ПАТ АБ «Укргазбанк» за загальний період прострочення повернення успадкованого позивачкою вкладу з 01 вересня 2021 року по 08 листопада 2022 року зобов`язаний сплатити їй 58 550,92 грн. інфляційного збільшення та 7 364,38 грн 3% річних.

За несвоєчасне повернення ОСОБА_1 відсотків за загальний період прострочення з 01 вересня 2021 року по 01 березня 2023 року відповідач зобов`язаний сплатити позивачці 2 136,65 грн втрат від інфляції, 292,33 грн. 3 відсотка річних та 106 709,15 грн пені на підставі п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» 3 % за кожен день прострочення 115 652,70 грн.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» на її користь:

6 514,57 грн відсотків нарахованих на грошовий вклад в сумі 200 000,00 грн в період дії договору банківського вкладу № 199/08/19/0071 від 27 серпня 2019 року укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ АБ «Укргазбанк», відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано на ім`я ОСОБА_1 26 серпня 2021 року, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Скідан О. Є., зареєстроване в реєстрі за № 5847;

109 138,13 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань по поверненню суми відсотків нарахованих на суму банківського вкладу, в тому числі: 106 709,15 грн пеня; 2 136,65 грн втрати від інфляції; 292,33 грн 3% річних;

65 685,17 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань по поверненню основної суми банківського вкладу в тому числі: 58 550,92 грн втрати від інфляції; 7 134, 25 грн 3 % річних на суму основного боргу.

Також позивачка просить суд судові витрати, в тому числі судовий збір, покласти на відповідача.

27 березня 2023 року суддею Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження у справі № 607/5468/23. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

15 квітня 2023 року судом зареєстровано відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» Ніценком О. С., у якому останній вказав, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. 27 серпня 2019 року між відповідачем та ОСОБА_2 (надалі Вкладник) укладено Договір № 119/08/19/0071 (Депозитний договір банківського вкладу) (надалі Депозитний договір), згідно з яким Вкладник розмістив грошові кошти на депозитному рахунку № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) в сумі 200 000,00 строком на 184 календарних дні (з 27 серпня 2019 року по 27 лютого 2020 року (включно)) з можливістю автопролонгації депозиту (вкладу) на новий термін. Депозитний договір був складений в приміщенні відділення відповідача у м. Тернополі за № 71/19.

Представник відповідача зазначив, що 30 серпня 2021 року до відділення відповідача (розташоване у м. Львові) за № 290/13, звернулася фізична особа ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , вид. Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області, фактично проживає в АДРЕСА_1 ) з питанням щодо можливості отримання у цьому відділенні грошових коштів, розміщених вкладником на умовах Депозитного договору, надавши на підтвердження своїх повноважень довіреність, видану вкладником на її ім`я.

01 вересня 2021 року в день спливу дії Депозитного договору, ОСОБА_4 , маючи повноваження представника вкладника, отримала у відділенні відповідача за № 290/13 грошові кошти у розмірі 206 514,57 грн, з яких сума депозиту складала 200 000,00 грн, сума нарахованих процентів склала 6 492,94 грн, сума залишку коштів, яка перебувала на іншому рахунку (UA4457877) у розмірі 21,63 грн.

24 листопада 2021 року на адресу відповідача надійшла вимога позивачки від 08 листопада 2021 року про повернення коштів, в якій вона просила виплатити їй кошти у розмірі 200 000,00 грн та пеню у розмірі 13 800 грн.

29 червня 2022 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення № 607/22187/21, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 200 000,00 грн грошового вкладу та на користь держави судовий збір у розмірі 2 000,00 грн. Дане рішення залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року.

08 лютого 2023 року на адресу відповідача надійшла вимога позивачки від 31 січня 2023 року, в якій вона просила виплатити їй кошти на загальну суму 74 613,77 грн, зазначаючи, що складовою частиною цієї загальної суми є грошові кошти у розмірі 6 514,57 грн в якості відсотків на суму вкладу станом на 01 вересня 2021 року.

Так, виходячи із вищенаведеного, відповідач звертає увагу, що сума 6 514,57 грн не є нарахованими відсотками по вкладу, вона складається із суми 6 492,94 грн нараховані відсотки по вкладу та із суми 21,63 грн залишок коштів, який перебував на поточному картковому рахунку НОМЕР_6 , який немає жодного відношення до вкладних правовідносин.

Сума у розмірі 6 514,57 грн була перерахована 31 березня 2023 року відповідачем на рахунок позивачки, зазначений у вимозі від 31 січня 2023 року. Таким чином, вимога позивачки щодо стягнення 6 514,57 грн не підлягає задоволенню.

В позовній заяві позивачка просить стягнути пеню у розмірі 106 709,15 грн, посилаючись на п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», але при цьому в самому позові, а також в доданому до нього позивачем розрахунку сум, що підлягають стягненню відсутній взагалі розрахунок цієї суми, з якого можна було б встановити період нарахування пені та який розмір простроченої заборгованості взятий за обрахунок тощо. Таким чином, вимога позивачки щодо стягнення 106 709,15 грн не підлягає задоволенню у зв`язку із її необґрунтованістю.

Так, застосована в обрахунку сума боргу за відсотками по вкладу не відповідає фактичним обставинам справи, адже сума нарахованих відсотків по вкладу фактично складає 6 492,94 грн. Коефіцієнт індексу інфляції взятий позивачкою для обрахунку (1,32795840) не відповідає показникам індексів інфляції в Україні за означений в розрахунку позивачки періоді. Зазначений у розрахунку результат суми боргу по 3 % річних складає 277,38 грн, а в позовній заяві ця сума складає 292,33 грн.

Таким чином, доданий позивачкою до позову розрахунок інфляційних втрати та 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язання по поверненню суми відсотків нарахованих на суму банківського вкладу у розмірі 2 136,65 грн та 292,33 грн є необґрунтованим та не підлягає стягненню з відповідача.

У відповідності до змісту платіжного доручення № 1 від 08 листопада 2022 року, сума вкладу у розмірі 200 000,00 грн була перерахована позивачці на її рахунок в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». В той же час в розрахунку суми 3 % річних позивачкою застосований період з 01 вересня 2021 року по 08 листопада 2022 року та кількість днів у періоді 434, що свідчить про безпідставне включення нею у розрахунок день здійснення виплати суми вкладу (08 листопада 2022 року). Таким чином, доданий позивачкою до позову розрахунок суми 65 685,17 грн. за несвоєчасне виконання зобов`язання по поверненню основної суми банківського вклад є необґрунтованим та не підлягає стягненню з відповідача.

Також 13 квітня 2023 року судом зареєстровано заяву представника ПАТ АБ «Укргазбанк» Ніценка О. С. про закриття провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 у розмірі 6 514,57 грн, оскільки станом на 12 квітня 2023 року відповідачем сплачено частину позовних вимог у вказаному розмірі, що слідує із платіжної інструкції № 1 від 31 березня 2023 року. Вказане клопотання залишено стороною відповідача без розгляду у зв`язку з тим, що сторона позивача уточнила предмет позову.

26 квітня 2023 року судом зареєстровано заяву представника позивачки, адвокатки Шмигельської О. В. про уточнення позовних вимог, у якому остання вказала, що після відкриття провадження по справі, відповідач 31 березня 2023 року здійснив виплату позивачці заявлених нею до стягнення відсотків по депозитному вкладу, у зв`язку з чим подано заяву про закриття провадження по справі в частині стягнення суми 6 514,57 грн.

Крім того, відповідачем у своєму відзиві зазначено та визнано, що сума відсотків належних до виплати позивачці, які були нараховані на депозитний вклад в розмірі 200 000 грн становить 6 492 грн 94 коп., у зв`язку із чим позивачкою здійснено перерахунок суми заявленої до стягнення.

Від дня підготовки позовної заяви та здійснення розрахунку сум, що підлягають стягненню (01 березня 2023 року) до дня виконання основного зобов`язання по сплаті відсотків (31 березня 2023 року) минуло 29 днів, за які у позивачки виникло право донарахування та стягнення з відповідача за весь час прострочення втрат від інфляції, 3 відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України та пені в розмірі 3% відсотка за день нарахована на суму нарахованих, але не виплачених відсотків на підставі п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин, період за який мають бути нараховані суми, які підлягають стягненню за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання по сплаті відсотків становить 576 днів (з 01 вересня 2021 по 30 березня 2023 включно), а сума відсотків на яку нараховуються штрафні санкції та інфляційні становить 6 492 грн 94 коп.

Крім того, адвокатка Шмигельська О. В. звертає увагу на те, що при підготовці позовної заяви та здійсненні розрахунку 3 відсотків річних за несвоєчасне виконання зобов`язання по видачі позивачці 200 000 грн основної суми депозиту, в розрахунку періоду заборгованості була допущена арифметична помилка в частині кількості днів прострочення, що призвело до помилки при визначенні суми яка підлягає стягненню. У зв`язку із чим стягненню з відповідача підлягає 7 117 грн 81 коп. 3% річних нарахованих за 433 дні прострочення виплати депозиту в розмірі 200 000 грн (200 000 х 3 % / 365 х 433 7 117,81 грн).

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» на її користь:

121 275,30 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань по поверненню суми відсотків нарахованих на суму банківського вкладу, в тому числі: 114 782,36 грн пеня в розмірі 3% відсотка за день нарахована на суму нарахованих але не виплачених відсотків на підставі п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» нарахована за період з 01 вересня 2021 року по 30 березня 2023 року включно; 2 276,51 грн втрати від інфляції нараховані за період з 01 вересня 2021 року по 30 березня 2023 включно; 307,39 грн 3% річних нараховані за період з 01 вересня 2021 року по 30 березня 2023 року включно;

65 668,73 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань по поверненню основної суми банківського вкладу за період з 01 вересня 2021 року по 07 листопада 2022 року включно в тому числі: 58 550,92 грн втрати від інфляції; 7 117, 81 грн 3 % річних на суму основного боргу.

03 травня 2023 року судом зареєстровано заяву представника відповідача ОСОБА_5 про застосування строків позовної давності у якій він звертає увагу на те, що цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені); 2) про спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації. У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у медіа або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості; 3) про переведення на співвласника прав та обов`язків покупця у разі порушення переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності; 4) у зв`язку з недоліками проданого товару; 5) про розірвання договору дарування; 6) у зв`язку з перевезенням вантажу, пошти; 7) про оскарження дій виконавця заповіту (ст. 258 ЦК України). Натомість у доданому позивачем до заяви від 24 квітня 2023 року розрахунку період нарахування пені зазначений з 01 вересня 2021 року по 30 березня 2023 року, що складає 576 днів.

Представник відповідача вказує, що предметом позовних вимог є стягнення боргу у зв`язку із недотриманням відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, перебіг позовної давності за вимогами про стягнення пені починається за правилами визначеними у ч. 1 ст. 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про вчинення цього правочину.

Як передбачається змістом позовної заяви, 01 вересня 2021 року позивачці було відмовлено у видачі суми депозиту 200 000,00 грн та нарахованих на нього відсотків у зв`язку із виплатою цих коштів відповідачем іншій особі за довіреністю, тобто саме дату 01 вересня 2021 року позивачка визначає, як дату початку порушення її прав.

Враховуючи вищезазначене, у випадку, якщо судом буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес позивача були порушені, то керуючись ст. ст. 258, 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позивачу слід відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску.

Також 03 травня 2023 року судом зареєстровано заяву представника відповідача ОСОБА_5 про зменшення розміру позовних вимог в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України, у якій останній звертає увагу на те, що сума депозиту у розмірі 200 000,00 грн. та нарахованим за ним відсотків у розмірі 6 492,94 грн. були виплачені два рази, спочатку 01 вересня 2021 року ОСОБА_4 , а потім позивачці 08 листопада 2022 року, виконавши добровільно судове рішення по справі № 607/22187/22 та 30 березня 2023 року сплативши позивачці 6 492,94 грн відсотків. Таким чином загальна сума виплачених коштів за депозитом померлого батька позивачки склала майже 413 000,00 грн.

Представник відповідача вказав, що за розміром позовних вимог, які зазначила позивачка у своєму позові у справі № 607/5468/23, у разі їх задоволення, відповідач має сплатити суму у потрійному розмірі суми депозиту, що призведе до порушення балансу між інтересами сторін у справі. Дана обставина є недопустимою у цивільному судочинстві.

Отже, відповідач вважає, що у разі, якщо Тернопільський міськрайонним суд Тернопільської області дійде висновку про задоволення позовних вимог позивачки до відповідача, суд має звернути увагу на те, що розмір пені, заявлений позивачкою більше ніж в сімнадцять разів перевищує суму сплачених процентів за депозитом, виплачені позивачці, а тому з урахуванням засад цивільного судочинства справедливості, пропорційності та розумності, конкретних обставин справи, ступеня виконання зобов`язання відповідача перед позивачкою, є усі підстави для зменшення розміру суми позовних вимог, що підлягає стягненню, в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Також, представник відповідача звертає увагу, що при розрахунку пені позивачкою взятий період з 01 вересня 2021 року по 30 березня 2023 року, що складає 576 днів та є свідченням недотриманням останньою приписів ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, пеня у розмірі 112 198,46 грн. не підлягає стягненню з відповідача.

18 травня 2023 року судом зареєстровано заперечення представника позивачки, адвокатки Шмигельської О. В. на заяву відповідача про застосування строку позовної давності та зменшення розміру пені, що підлягає стягненню у якій не погоджується із заявами відповідача, з огляду на наступне.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120ХІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (який набув чинності 17 березня 2022 року) внесено зміни до ЦК України. Згідно Прикінцевих та перехідних положень цього закону розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Оскільки законодавець застосував слово «продовжується», тому останнім днем строку слід вважати перший робочий день після закінчення періоду дії в Україні воєнного, надзвичайного стану. За таких обставин позивачкою не порушено строку позовної давності і вся сума пені пред`явлена нею до стягнення підлягає стягненню з відповідача.

Щодо заяви відповідача про зменшення суми нарахованої пені, відзначає, що саме відповідач, своєчасно не виконуючи свої зобов`язання перед позивачкою сприяв збільшенню терміну за який нараховано пеню.

Представник позивачки послалась на те, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16п (провадження № 1464цс19) зроблено висновок, що: «відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будьяка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Також, адвокатка Шмигельська О. В. зауважила, що сума неповернутого відповідачем позивачці вкладу становила 200 000 грн. Пеня за несвоєчасне повернення відповідачем цієї суми вкладу має бути виплачена відповідачем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону № 1023 XII базою нарахування пені необхідно вважати розмір відсотків на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону № 1023ХІІ. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15ц.

Таким чином, сума пені пред`явленої позивачкою до стягнення становить лише половину суми несвоєчасно виплаченого позивачці вкладу, а отже є справедливою сумою та підлягає стягненню в повному розмірі.

З огляду на викладене представник позивачки просить відмовити відповідачу у застосуванні строку позовної давності та зменшенню розміру пені, що підлягає стягненню.

У судовому засіданні, яке відбулося 19 червня 2023 року суд протокольною ухвалою без видалення до нарадчої кімнати закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

30 серпня 2023 року суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення 6 514,57 грн відсотків нарахованих на грошовий вклад.

08 вересня 2023 року судом зареєстровано додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_5 , у яких зазначає, що у даній справі 26 серпня 2021 року позивачка звернулась до АБ «УКРГАЗБАНК» із заявою про повернення депозиту за договором банкіського вкладу № 119/19/0071 від 27 серпня 2019 року. Отже між сторонами припинилися договірні правовідносини за цим договором. Після розірвання договору банківського вкладу між сторонами не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів після зазначеної дати застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання. Тобто з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується.

Наведене також узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14224цс21) та постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 321 /404/19ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 757/26746/17ц, від 21 грудня 2021 року у справі № 369/7118/18ц, від 16 лютого 2022 року у справі № 757/38605/19ц де касаційний суд виходив з того, що депозитні договори були достроково розірвані за ініціативою вкладників, а з моменту припинення договору банківського вкладу на правовідносини сторін не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 липня 2023 року у справі № 175/4639/19 (провадження № 6111582сво21) також вказував, що з моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону не нараховується.

Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокатка Шмигельська О. В. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача ПАТ АБ «Укргазбанк» Ніценко О. С. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечив з огляду на доводи, зазначені у відзиві на позовну заяву, заяві про застосування позовної давності та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини справи.

27 серпня 2019 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 укладено договір № 199/08/19/0071 (депозитний договір банківського вкладу), вид депозиту строковий договір з продовженням, сума депозиту 200 000 грн., процентна ставка 16,00 % річних.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 , яке видане повторно 17 листопада 2020 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ).

26 серпня 2021 року ОСОБА_1 отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким ОСОБА_1 є спадкоємцем грошових коштів з належними відсотками та нарахуваннями, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_3 , відкритому 27 серпня 2019 року у АТ АБ «УКРГАЗБАНК» на ім`я померлого ОСОБА_2 .

Згідно з копією заяви на видачу готівки № TR 1537324.64338.13604 від 01 вересня 2021 року, у відділенні № 290/13 АБ «Укргазбанк» м. Львів ОСОБА_2 через ОСОБА_4 отримав 206 514,57 грн.

Також 01 вересня 2021 року позивачка ОСОБА_1 з`явилася до відділення ПАТ АБ «Укргазбанк» для отримання коштів, однак їй було відмовлено, так як в цей же день перед її візитом до відділення кошти були видані у Львівському відділенні банку іншій особі, а саме ОСОБА_4 на підставі довіреності, виданої на її ім`я ОСОБА_2 08 квітня 2020 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2022 року (справа № 607/22187/21), яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року, стягнуто із ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в користь ОСОБА_1 200 000 (Двісті тисяч) гривень грошового вкладу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане на ім`я ОСОБА_1 26 серпня 2021 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Скідан О. Є., зареєстроване в реєстрі за №5847.

Дане рішення суду було виконано 08 листопада 2022 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 08 листопада 2022 року.

31 січня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ АБ «Укргазбанк» із письмовою вимогою про сплату наступних сум: 1) відсотки за депозитним договором станом на 01 вересня 2021 6514,57 грн; 2) 3 % річних, нараховані на суму депозиту 7 134,25 грн; 3) інфляційні втрати на суму депозиту 58 550,92 грн; 4) 3 % річних на суму відсотків 277,38 грн; 5) інфляційні втрати на суму відсотків 2 136,65 грн. Разом до сплати 74 613,77 грн.

Після відкриття провадження у справі, 31 березня 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» перерахував позивачці ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 514,57 грн нараховані відсотки по вкладу, що підтверджується платіжною інструкцією ПАТ АБ «Укргазбанк» № 1 від 31 березня 2023 року.

За встановлених обставин до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будьякими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будьякого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до п. 1 ст. 2 до Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов кредитного договору.

За змістом ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов`язанні є правонаступництво.

Відповідно до ч. 2 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Статтею 1228 ЦК України встановлено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним (ч. 2 ст. 1228 ЦК України).

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку не тільки вкладнику, а і його спадкоємцю.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові, також, закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Статтею 1074 ЦК України встановлено заборону обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків та умов, зокрема щодо виплати коштів, визначених договором банківського вкладу, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

В силу положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 вказано на те, що відповідно до положень ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 цього ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином у ст. 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будьякого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15ц.

Судом установлено, що 01 вересня 2021 року позивачка з`явилася до відділення ПАТ АБ «Укргазбанк» для отримання коштів на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 серпня 2021 року, однак їй було відмовлено через отримання цих коштів іншою особою за довіреністю.

Надалі, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2022 року (справа № 607/22187/21) стягнуто із ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в користь ОСОБА_1 200 000 гривень грошового вкладу відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане на ім`я ОСОБА_1 26 серпня 2021 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Скідан О. Є., зареєстроване в реєстрі за №5847.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 24 жовтня 2022 року вказане рішення суду залишено без змін.

08 листопада 2022 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 червня 2022 року у справі № 607/22187/21 було виконане відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 08 листопада 2022 року.

Указане вище дає суду підстави дійти висновку про невиконання відповідачем зобов`язання перед позивачкою та наявність підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно із наданим позивачем розрахунком сума 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов`язання по поверненню основної суми банківського вкладуза період з 01 вересня 2021 року до 07 листопада 2022 року становить 7 117,81 грн.

Суд перевірив вірність проведеного розрахунку та погоджується з ним, оскільки період з 01 вересня 2021 року до 07 листопада 2022 року становить 433 дні, а тому сума 3 % за цей період складає 7 117,81 грн (200 000,00 грн х 3 % / 365 х 433 дні/100 = 7 117,81 грн).

Також суд перевіряв та погоджується із наданим позивачем розрахунком суми інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язання по поверненню основної суми банківського вкладу, яка становить 58 550,92 грн. з урахуванням того, що сукупний розмір інфляції за період з 01 вересня 2021 до 07 листопада 2022 року становить 129,275 %.

Таким чином, загальна сума за несвоєчасне виконання зобов`язання по поверненню основної суми банківського вкладу становить 65 668,73 грн. та підлягає стягненню із ПАТ АБ «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи вищезазначене суд доходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ АБ «Укргазбанк» в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо можливості застосування до виниклих між сторонами правовідносин норм Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закону № 1023ХІІ), на які покликається сторона позивача та нарахування пені за період з 01 вересня 2021 року по 30 березня 2023 року включно на підставі ч. 5 ст. 10 цього Закону суд керується позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові № 320/5115/17 від 09 листопада 2021 року.

Згідно з преамбулою Закону № 2664III у ньому встановлені загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг. Його метою є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності та розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні.

У ч. 2 ст. 627 ЦК України передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Позовні вимоги стосуються правовідносин, які виникли з укладення договорів банківського вкладу.

Згідно з підпунктом 7.1.1. пункту 7.1. ст. 7 Закону № 2346ІІІ вкладний (депозитний) рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору.

У ст. 2 Закону № 2121ІІІ вказано, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У частинах 1, 2 ст. 47 Закону № 2121ІІІ визначено види діяльності банку, зокрема банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті, як у національній, так і в іноземній валюті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

У пункті 1 ч. 3 ст. 47 цього Закону вказано, що до банківських послуг належать залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону № 2664III фінансова установа юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг та яка внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг. Фінансова послуга операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5); споживач фінансових послуг фізична особа, яка отримує або має намір отримати фінансову послугу для задоволення особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю (пункт 71).

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 2664III фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов`язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін.

За ч. 2 ст. 4 Закону № 2664ІІІ фінансові послуги, надання яких передбачається іншими законами, підлягають включенню до переліку, визначеного частиною першою цієї статті. Надання фінансових послуг, не включених до зазначеного переліку, забороняється.

Отже, розміщення грошових коштів у вигляді вкладу (депозиту) та отримання процентів за вкладом є фінансовими операціями, які здійснюються у разі укладення договору банківського вкладу, і в сукупності становлять суть фінансової послуги, яка надається банком споживачу (вкладнику).

Відповідно до преамбули Закону № 1023XII він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У Законі № 1023XII не визначено вичерпного переліку відносин, на які він поширюється, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та керуючись загальними принципами цивільного судочинства і наявності в цивільних правовідносинах «слабкої сторони», якою є фізична особа споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівліпродажу, майнового найму (оренди), надання комунальних послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансовокредитних послуг тощо. І особливістю таких правовідносин є участь у них спеціального суб`єкта споживача.

У ст. 1 Закону № 1023ХІІ визначено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 цієї статті); продукція це будьякий виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Отже, Законом № 1023ХІІ врегульовані договірні відносини за участі споживача.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону № 1023ХІІ у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Отже, пеня, передбачена ч. 5 ст. 10 Закону № 1023ХІІ, застосовується в разі порушення виконання договірного зобов`язання на користь споживача.

Судом установлено, що договір вкладу, укладений між відповідачем та ОСОБА_2 27 серпня 2019 року, припинений у зв`язку із смертю останнього, а тому з моменту припинення договору на вказані правовідносини не поширюється дія Закону № 1023ХІІ, а відтак пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону № 1023ХІІ не нараховується.

Наведене також узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 та постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 321/404/19ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 757/26746/17ц, від 21 грудня 2021 року у справі № 369/7118/18ц, від 16 лютого 2022 року у справі № 757/38605/19ц, де касаційний суд виходив з того, що депозитні договори були достроково розірвані за ініціативою вкладників, а з моменту припинення договору банківського вкладу на правовідносини сторін не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить також про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Проте, суд зауважує, що позивачка ОСОБА_1 не є вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) та у свою чергу не є споживачем, що виключає застосування до виниклих місж сторонами у цьому спорі правовідносин положень Закону України «Про захист прав споживачів».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відтак, вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення коштів на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», не підлягають задоволенню.

Що стосується заяви представника відповідача про зменшення позовних вимог в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частина 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,10561 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання суд застосовує до спірних правовідносин норму ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Отож, враховуючи те, що суд відмовив в частині стягнень на підставі п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а зменшення розміру неустойки не може бути застосоване до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 265 ЦК України, тому підстав для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України суд не вбачає.

Заперечуючи проти позову, банк просив застосувати наслідки спливу позовної давності.

Щодо застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України під поняттям позовна давність розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, вказане поняття це певний період у часі зі спливом якого у кредитора зникає можливість захистити своє право у судовому порядку. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено спеціальну позовну давність один рік.

Отже, до вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки інфляційних втрат та трьох процентів річних, передбачених ст. 625 ЦК України, слід застосовувати позовну давність у три роки.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 127/15672/16ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Також, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Відтак, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнень на підставі п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та відмову у задоволенні позову в цій частині, таким чином і відсутні підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Враховуючи вищезазначене, суд відхиляє заяву представника відповідача та не знаходить підстав для застосування строку позовної давності.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державахучасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позову позивачка не сплачувала судовий збір з підстав встановлених ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки позивачка при поданні позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Таким чином, із відповідача на користь держави слід стягнути 656,68 грн судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 206, 258268, 273, 352355ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «УКРГАЗБАНК» на користь ОСОБА_1 65 668 (шістдесят п`ять тисяч шістсот шістдесят вісім) грн. 73 коп. за несвоєчасне виконання зобов`язання по поверненню основної суми банківського вкладу.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного Банку «УКРГАЗБАНК» на користь держави 656,68 грн судового збору.

У задоволенні інших вимог позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», , адреса місцезнаходження: вул. Б. Хмельницького, буд. 1622, м. Київ, 01030.

Повний текст рішення суду складено 06 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя Герчаківська О. Я.