Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5811/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий - суддя Леньо В.В. секретар судового засідання Казимірська Н.В. розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Пилип мілена Андріївна про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом в суд до ОСОБА_2 ОСОБА_3 третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Пилип мілена Андріївна про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_4 , який все своє життя проживав в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.12.2020 р. серії НОМЕР_1 .

На момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 , з ним постійно проживали: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зять та двоє онуків.

На момент смерті ОСОБА_2 згідно із записами погосподарської книги №13, особового рахунку № НОМЕР_2 за 2016-2023 р.р., за ним рахувався житловий будинок , який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Після смерті батька, на майно, що йому належало, відкрилася спадщина.

У межах шестимісячного строку після його смерті, позивач звернулася з письмовою заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Пилип М.А., яка зареєструвала відповідну спадкову справу .

Відповідачами по справі є мати позивачки та дружина спадкодавця ОСОБА_2 та брат позивачки, які подали до нотаріуса письмові заяви про відмову від спадщини.

Позивачка одноосібно подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Після перевірки наданих документів нотаріусом було видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій за №295/02-31 від 22.08.2023 у зв`язку з неподанням позивавкою, документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно. За життя спадкодавцем не було виготовлено правовстановлюючих документів на спадковий будинок.

На даний час, позивач не може визнати право на спадщину шляхом звернення до нотаріуса, із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинок, тому змушена звернутися до суду.

Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду подали заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи без їх участі.

Приватний нотаріус Пилип М.А. в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила. Заяв чи клопотань не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України (2003 р.).

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_4 , який все своє життя проживав в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.12.2020 р. серії НОМЕР_1 .

На момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав у АДРЕСА_1 , з ним постійно проживали: дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зять та двоє онуків.

На момент смерті ОСОБА_2 згідно із записами погосподарської книги №13, особового рахунку № НОМЕР_2 за 2016-2023 р.р., за ним рахувався житловий будинок , який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки виданої ФОП ОСОБА_5 , від 17.07.2023 року, житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно Виписки з по господарської книги, виданої старостою Великоком`ятівського старостинського округу Виноградівської міської ради Закарпатської області 14.07.2023 року за №20.4- 07/329 (відповідно запису у по-господарській книзі №13 за 2016-2023 роки, особового рахунку № НОМЕР_2 ).

Правовстановлюючі документи на житловий будинок відсутні.

У межах шестимісячного строку після смерті батька, позивач звернулася з письмовою заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Пилип М.А., яка зареєструвала відповідну спадкову справу.

Відповідачі по справі подали до нотаріуса письмові заяви про відмову від спадщини.

Після перевірки наданих документів нотаріусом було видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій за №295/02-31 від 22.08.2023 у зв`язку з неподанням позивавкою, документів, що підтверджують право власності спадкодавця на нерухоме майно. За життя спадкодавцем не було виготовлено правовстановлюючих документів на спадковий будинок.

Суд констатує, що позивач після смерті свого батька відповідно до ст.1269-1270 ЦК України, як спадкоємець за законом спадщину прийняла, оскільки у визначений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Інші спадкоємці до майна померлого відмовилися від спадщини на користь позивачки, про що подали відповідні засвідчені заяви в межах строку визначеного для прийняття спадщини.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 розяснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 18, 81, 200, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1268, 1270, 1274 ЦК України, суд-,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

ГоловуючийВ. В. Леньо