ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» жовтня 2023 року

м. Харків

справа № 635/8060/20

провадження № 22ц/818/1648/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О. В., Яцини В.Б.

за участю секретаря Волобуєва О.О.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», представник позивача Шевченко Д. В.,

відповідачка ОСОБА_1 , представник відповідачки ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 27 червня 2023 року в складі судді Малихіна О.О.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання, в якому просив стягнути з відповідачки суму основного боргу в розмірі 28 234,48 грн, 3% річних - 2542,28 грн та інфляційні втрати - 7679,78 грн, а також судовий збір - 2102,00 грн.

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 22 січня 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» - задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за період з 29 лютого 2016 року по 31 жовтня 2020 року в сумі 28 234,48 грн, три відсотки річних - 2542,28 грн та інфляційні втрати -7679,78 грн, судовий збір - 2102,00 грн.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 через представника подала заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 04 травня 2023 року скасовано заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 22 січня 2021 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 05 червня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» - залишено без задоволення.

12 червня 2023 року поштою ОСОБА_1 через представника подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення. Заява мотивована тим, що нею понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, які у зв`язку з відмовою у задоволенні позову підлягають стягненню з позивача на її користь. На підтвердження понесених витрат надала договір про надання правової допомоги від 28 березня 2023 року, додаток до договору від 04 травня 2023 року, акт наданих послуг та звіт про обсяг наданих послуг від 12 червня 2023 року. Вказала, що у відзиві на позов попереджала суд, що попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 5000,00 грн, а остаточний їх розмір буде визначений з урахуванням вчинених процесуальних дій.

Просила визнати причини пропуску поважними та поновити їй строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, задовольнити її заяву та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» на її користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 27 червня 2023 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, задовольнити її заяву про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» на її користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в ухваленні додаткового рішення через не подання нею заяви про намір надати докази щодо розміру судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, адже у відзиві на позовну заяву вона зазначала, що попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу складає 5000,00 грн, а остаточний їх розмір буде визначений з урахуванням вчинених процесуальних дій. У прохальній частині відзиву вона просила покласти судові витрати на позивача. Крім того, під час судового засідання 05 червня 2023 року її адвокат в усній формі попереджав суд про те, що після ухвалення рішення буде подана заява про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу. Заява про ухвалення додаткового рішення подана в межах п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення суду.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 10 жовтня 2023 року від учасників справи надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, ухвалу суду скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачкою до судових дебатів у справі не зроблено заяву про надання доказів щодо розміру витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, тож її заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

На підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно вимог статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.

Водночас потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, доказів у підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи.

Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) та підтримані у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 712/8522/19 (провадження № 61-11155св2).

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Указані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19).

У постанові від 11 травня 2021 року у справі №2040/8270/18 Верховний Суд вказав на прояв надмірного формалізму у висновках суду про недотримання вимог частини сьомої статті 139 КАС України (розподіл судових витрат) у випадку неподання заяви про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу у вигляді окремого документа. У вказаній справі позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі просив судові витрати у справі покласти на відповідача. Верховний Суд зауважив, що судам слід уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Як вбачається з матеріалів справи у провадженні суду першої інстанції перебувала справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання.

Заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 22 січня 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» - задоволено повністю.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 через представника подала заяву про перегляд заочного рішення.

Інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Васюк М.М. на підставі договору про надання правової допомоги № 222 від 28 березня 2023 року та ордеру № 1318085 від 29 березня 2023 року (а. с. 15-19, 20).

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 04 травня 2023 року скасовано заочне рішення Люботинського міського суду Харківської області від 22 січня 2021 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

13 травня 2023 року ОСОБА_1 через представника подала відзив на позовну заяву, у якому вказала, що попередній розрахунок судових витрат за договором про надання правової допомоги орієнтовно складає 5000,00 грн. Остаточний розмір витрат на професійну правничу допомогу буде визначений у відповідності до статті 137 ЦПК України. У прохальній частині відзиву просила судові витрати покласти на позивача (а. с. 46-62).

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 05 червня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» - залишено без задоволення.

12 червня 2023 року поштою, тобто у межах п`ятиденного строку з дня ухвалення рішення з урахуванням робочих і вихідних днів, ОСОБА_1 через представника подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» на її користь понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 додала до заяви копію договору про надання правової допомоги № 222 від 28 березня 2023 року, додаток № 3 до цього договору від 04 травня 2023 року, акт наданих послуг від 12 червня 2023 року та звіт про обсяг наданих послуг від 12 червня 2023 року (а. с. 7-14).

З акту та звіту наданих послуг від 12 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 надано наступні послуги адвоката: проведення правового аналізу наданих документів, аналіз позовної заяви, аналіз законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення судової практики, формування позиції та консультування клієнта, підготовка відзиву на позовну заяву протягом 3,75 годин вартістю 3750,00 грн, підготовка та подання заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду від 11 травня 2023 року протягом 0,25 годин вартістю 250,00 грн, участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції 05 червня 2023 року протягом 1 години вартістю 1000,00 грн. Загалом витрачено 5 годин часу, вартість наданих послуг 5000,00 грн (а. с. 13, 14).

Отже, як вбачається з матеріалів справи у тексті відзиву ОСОБА_1 зроблено заяву про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу та наведено попередній орієнтовний розмір таких витрат. У подальшому 12 червня 2023 року (у межах визначеного частиною 8 статті 141 ЦПК України строку з дня ухвалення рішення суду з урахуванням робочих і вихідних днів) відповідачкою подано докази витрат на професійну правничу допомогу разом із відповідною заявою.

Таким чином, ОСОБА_1 дотримано процесуальні вимоги щодо порядку та строків подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу для вирішення судом питання щодо їх стягнення з іншої сторони, так як такі докази були подані в межах визначеного нормами процесуального законодавства п`ятиденного строку з дати ухвалення рішення суду, про що було попередньо зроблено письмову заяву, викладену у відзиві, тобто до закінчення судових дебатів.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 до закінчення судових дебатів не зроблено заяви про те, що вона просить стягнути на її користь з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу, а також не зроблено заяви про те, що докази витрат на оплату послуг адвоката будуть надані нею протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, адже такі висновки спростовуються матеріалами справи, зокрема, відзивом на позовну заяву.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 грудня 2020 року у справі № 640/20683/19, від 27 січня 2022 року у cправі № 921/221/21, від 26 квітня 2022 року у справі № 344/20363/19, від 05 квітня 2023 року у справі № 202/2163/21.

Враховуючи, що питання щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачкою на професійну правничу допомогу, під час розгляду справи не вирішено, проте про їх розподіл заявлено у відзиві на позов до закінчення судових дебатів, а відповідні докази подано у передбачений цивільним процесуальним законодавством строк, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Допущені порушення норм процесуального права є підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо розгляду та задоволення її заяви про ухвалення додаткового рішення судом апеляційної інстанції задоволенню не підлягають, адже додаткове рішення має ухвалити суд, що ухвалив рішення по суті спору, тобто Люботинський міський суд Харківської області.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Отже, оскільки скасовано ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає розгляду справи, з передачею справи до суду першої інстанції, підстав для розподілу судового збору за розгляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 27 червня 2023 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О. В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2023 року