РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/8029/18

Провадження № 22-ц/4815/993/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 червня 2023 року, ухвалене в складі судді Тимощука О.Я., повний текст рішення складено 29 червня 2023 року у справі № 569/8029/18,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її старший брат ОСОБА_3 . 27 травня 2015 року вона, як спадкоємець другої черги за законом, подала державному нотаріусу Першої Рівненської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті брата. Під час подання заяви ОСОБА_1 дізналася про договір довічного утримання, укладений 26 червня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їх рідним дядьком по матері, і посвідченим у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Ткачук Маргарити Юхимівни.

Згідно із зазначеним договором ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передав у власність ОСОБА_3 належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 28 734 грн.

19 липня 2006 року КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» зареєструвало за ОСОБА_3 право власності на цю квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, у зв`язку з чим договір довічного утримання припинився, а квартира залишилася у власності ОСОБА_3 .

Позивач вважає, що договір довічного утримання є недійсним, оскільки приватний нотаріус на той час не вправі була вчиняти цю нотаріальну дію.

Також позивач вважає, що трирічний строк позовної давності у даній справі, встановлений ст. 257 ЦК України вона пропустила з поважних причин, так як про наявність спірного договору довічного утримання довідалася в травні 2015 року, а тому просить суд поновити строк позовної давності пропущений нею із поважних причин.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 червня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним та застосування наслідків недійсності правочину відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Вказує, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 36 Закону України «Про нотаріат» приватні нотаріуси не вправі були посвідчувати договори довічного утримання. Таке право було лише у державних нотаріусів. У приватних нотаріусів право посвідчувати договори довічного утримання виникло тільки після 01 жовтня 2008 року, коли ст. 36 цього закону було виключено на підставі Закону № 614-УІ від 01.10.2008 року.

Вважає помилковим висновок суду, що позивачем не наведено жодних об`єктивних обставин (фактів), які б свідчили про порушення її прав та інтересів наявністю оспорюваного договору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує доводи останньої просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.

Установлено, що 26 червня 2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено Договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Ткачук М.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1369 та зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19.07.2006 року. У договорі зазначено, що ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_3 належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

19 липня 2006 року Комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано за ОСОБА_3 право приватної власності на спірну квартиру на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 14.03.2019 року по справі №569/12599/18 визнано причини пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після смерті дядька - ОСОБА_4 неповажними та відмовлено їй у наданні додаткового строку для прийняття спадщини після нього.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судом у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.ст. 744, 745 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Статтею 182 ЦК України передбачена необхідність державної реєстрації як прав на нерухомість, так і правочинів щодо нерухомості.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлений Законом України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси та інші посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до статті 36 зазначеного Закону в редакції, чинній на час укладення договору довічного утримання, приватний нотаріус вчиняє нотаріальні дії, передбачені статтею 34 цього Закону, за винятком: 1) накладання і зняття заборони відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; 2) видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного із подружжя; 3) видачі свідоцтва про право на спадщину; 4) вжиття заходів до охорони спадкового майна; 5) посвідчення договорів довічного утримання; 6) засвідчення справжності підпису на документах, призначених для дії за кордоном, та посвідчення доручень для цієї мети, а також засвідчення справжності підпису батьків або опікуна (піклувальника) на згоді про усиновлення дитини.

Перелік нотаріальних дій, які мають право вчиняти приватні нотаріуси, не є вичерпним, оскільки за змістом частини другої статті 34 зазначеного Закону законодавством України на приватних нотаріусів може бути покладено вчинення й інших нотаріальних дій.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 23 серпня 1998 року «Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні» приватні нотаріуси мають право посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та всі інші нотаріальні дії, які вчиняються державними нотаріусами, за винятком видачі свідоцтва про право на спадщину та вжиття заходів до охорони спадкового майна.

Таким чином, зазначений Указ розширив перелік видів нотаріальних дій, які можуть вчинятися приватними нотаріусами, і, зокрема, надав їм право посвідчувати договори довічного утримання.

Указ Президента України від 23 серпня 1998 року «Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні» був виданий на підставі пункту 4 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, набрав чинності, не був визнаний неконституційним і є обов`язковим для виконання.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду у справі № 456/4538/15-ц від 10 жовтня 2018 року, у справі № 646/113/15-ц від 28 лютого 2018 року, на підставі Указу Президента України від 23.04.1998 року за № 932/98 і ст. 106 Конституції України право посвідчення договорів довічного утримання належить і приватним нотаріусам.

Відповідно до частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77, частиною другою статті 78 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний Договір довічного утримання посвідчено у відповідності з діючим законодавством України, що регулює діяльність нотаріусів, в тому числі з урахуванням Указу Президента України «Про врегулювання діяльності нотаріату в України» від 23 серпня 1998 року № 932/98, що спростовує доводи позивача про нікчемність оспорюваного договору з підстав посвідчення його приватним нотаріусом.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, з огляду на таке.

Як вбачається із відповіді Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 15.06.2018 року за № н-228-05, відповідно до ст. 36 Закону України «Про нотаріат» у редакції від 06.04.2006 року, яка діяла на час посвідчення договору довічного утримання від 26.06.2006 року, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1369, приватний нотаріус вчиняє нотаріальні дії, передбачені статтею 34 цього закону, за винятком, у т.ч. посвідчення договорів довічного утримання. Поряд з цим, згідно з частиною 2 Указу Президента України «Про врегулювання діяльності нотаріату в Україні» від 23 серпня 1998 року № 932/98, який був чинний на час посвідчення договору довічного утримання, приватні нотаріуси мають право посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та інші нотаріальні дії, які вчиняються державними нотаріусами, за винятком видачі свідоцтва про право на спадщину та вжиття заходів до охорони спадкового майна. Згідно з абзацом 2 пункту 31 частини 1 статті 106 Конституції України, укази і розпорядження Президента України є обов`язкові до виконання на території України.

Суд першої інстнції, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов обгрунтованого висновку, про відсутність підстав для визнання нікчемним Договору довічного утримання, укладеного 26.06.2006 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Окрім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що позивачем не наведено жодних об`єктивних обставин (фактів), які свідчили б про порушення її прав або інтересів наявністю оспорюваного договору.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і додаткового правового аналізу не потребують.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Витрати за подання апеляційної скарги слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 червня 2023 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 19 жовтня 2023 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.