ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8622/23 Справа № 202/3732/23 Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 202/3732/23

Номер провадження 22-ц/803/8622/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

за участю секретаря: Паромової О.О.

учасники справи :

позивач АТ КБ «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2023 року головуючого судді Бєсєди Г.В. по цивільній справі про стягнення трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2021 року у розмірі 573,32 доларів США 3% річних від простроченої суми за кредитним договором № DNІ0А714470802 від 10 липня 2008 року.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2023 року провадження за позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2021 року у сумі 573,32 доларів США закрито.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що ухвалюючи оскаржуване судове рішення, судом першої інстанції не враховано, що в рішенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 лютого 2022 року по справі № 199/4163/21 зазначено, що банк не надав суду виписки з особового рахунку відповідача ОСОБА_1 , що відповідало б ст.ст.5,8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тому, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у позовній заяві, що унеможливлює розрахунок 3 % річних, як і неможливість обрахування та застосування строку позовної давності за відсутності встановлення доведеності порушення права та охоронюваного законом інтересу позивача відповідачем. По даній справі № 202/3732/23 до позову долучено виписку по рахунку відповідача, тобто, наявні інші підстави обґрунтування позовних вимог, а саме доручення виписки по рахунку, як належного доказу на підтвердження факту заборгованості відповідача за кредитним договором № DNІ0А714470802 від 10 липня 2008 року. Тому, враховуючи, що змінилися підстави звернення до суду з позовом, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження по справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судове засідання апеляційного суду учасники розгляду не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи ( а.с. 125,126,126 зв.с.).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Ухвалюючи судове рішення про закриття провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення трьох відсотків річних за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2021 року у сумі 573,32 доларів США вже були предметом розгляду в іншій цивільній справі, по якій Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 09 лютого 2023 року було прийнято рішення, яке набрало законної сили, тобто з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому суд дійшов до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України», заява № 24465/04, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Закриття провадження у справі це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України дає підстави для висновку, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови збігаються за складом учасників цивільної справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовано звернення до суду. Нетотожність хоча б однієї із цих складових не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У процесуальному законодавстві закріплена конструкція позовного провадження як певна процедура розгляду і вирішення цивільних справ зі спорів про право цивільне.

Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча конструкція процедури позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально-правової вимоги, яка випливає із порушеного або оспорюваного права сторони і яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді.

Цивільні процесуальні правовідносини персоніфікують учасників цивільного судочинства, визначають їхні права і обов`язки відповідно до процесуальних функцій і гарантії забезпечення справедливого судочинства.

Отже, провадження цивільного процесу це специфічна модель розгляду цивільної справи, що відбиває предметну характеристику цивільного судочинства з точки зору матеріально-правової природи справ, що розглядаються, специфіку доказування фактів як юридико-фактологічної основи справи та результатів розгляду справи, які відбиваються у процесуальних актах певного роду документах.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

Закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України можливе лише за умови, якщо є рішення, яке набрало законної сили, ухвалене за наслідками вирішення позову, що є тотожним до позову, який розглядається, тобто співпадають сторони, предмет і підстави позовів. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18), зроблено висновок про те, що застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції 2004 року) зумовлене, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми права позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19), зазначено, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

Отже, чинне процесуальне законодавство України не дозволяє подання позивачем нового позову про той самий предмет і з тих самих підстав, з яких вже є постановлене судове рішення, адже це фактично призведе до переоцінки обставин, встановлених рішенням суду, яке набрало законної сили. Повторне звернення з тими самим вимогами з тих самих підстав свідчитиме про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

У справі № 202/3732/23, що переглядається, АТ КБ «ПриватБанк», зазначаючи, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, посилаючись на ст. 625 ЦК України просить суд стягнути з відповідача три відсотки річних за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2021 року у сумі 573,32 доларів США.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 09 лютого 2022 року по справі № 199/4163/21 в задоволенні позовних АТ КБ «Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2021 року у сумі 573,32 доларів США відмовлено, рішення набрало законної сили 17 березня 2023 року .

Звертаючись до суду з позовом, за результатами розгляду якого ухвалено вищезазначене рішення від 09 лютого 2022 року, АТ КБ «ПриватБанк» зазначало, що АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 10 липня 2008 року уклали кредитний договір , згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 11 189, 87 доларів США на термін до 09 липня 2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Посилаючись на ст. 625 ЦК України просили суд стягнути з відповідача три відсотки річних за період з 15 квітня 2018 року по 15 квітня 2021 року у сумі 573,32 доларів США.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав суду виписки з особового рахунку відповідача ОСОБА_1 , що відповідало б ст.ст.5,8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тому, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості у розмірі, вказаному у позовній заяві, що унеможливлює розрахунок 3 % річних, як і неможливість обрахування та застосування строку позовної давності за відсутності встановлення доведеності порушення права та охоронюваного законом інтересу позивача відповідачем (а.с. 83-87).

Як зазначалося, для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України потрібна наявність трьох складових, а саме: тотожність сторін спору, тотожність предмета позову, тотожність підстави позову, тобто, коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовуються звернення до суду.

Аналізуючи встановлені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що у цивільних справах № 199/4163/21 та № 202/3732/23 виникли правовідносини між тими самими сторонами та про той самий предмет, та з урахуванням того, що нормативно-правова кваліфікація позовних вимог у позовній заяві у справі № 202/3732/23 (а.с. 3-5) та згідно змісту позову та рішення від 09 лютого 2022 року у справі № 199/4163/21 (а.с. 80-87) обґрунтована застосуванням положень 625 ЦК України, апеляційний суд доходить до переконання, що і підстави позову у справах та їх правова кваліфікація є тотожними.

Доводи апеляційної скарги, що по даній справі № 202/3732/23 до позову долучено виписку по рахунку відповідача, тобто, наявні інші підстави обґрунтування позовних вимог є неспроможними, оскільки предмет позову обґрунтовано тими ж правовими нормами, що й у справі № 199/4163/21, що підтверджено встановленими обставинами, а подача можливих додаткових нових доказів не може бути визнана судом як зміна підстав позову, а є підставою для застосування механізму оскарження рішення суду від 09 лютого 2022 року чи механізму його перегляду за нововиявленими або виключними обставинами, якими позивач не скористався.

Апеляційний суд зазначає, що подання позивачем до відповідача нового позову про той же предмет і з тих же підстав, з яких ухвалено судове рішення у справі № 199/4163/21, яке набрало законної сили, фактично свідчить про намагання домогтися нового слухання справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності. Розгляд позову за зазначеними вимогами буде мати наслідком порушення принципу res judicata остаточності рішення суду.

Отже, закриття судом першої інстанції провадження у справі відповідає приписам пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки ne bis de adem re sit actio не можна двічі вчиняти позов за тією ж самою справою, що узгоджується з правовими висновками викладеними Верховним Судом у постанові від 28 червня 2023 року по справі № 705/2978/22.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції при її постановленні не допущено. Підстави для скасування ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 04 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді: