П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року

м. Рівне

Справа № 569/4846/23

Провадження № 22-ц/4815/1039/23

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Першко О.О.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду

(вступної та резолютивної частин):

14 год. 46 хв. 03 липня 2023 року в м. Рівне

Повний текст складено: 06 липня 2023 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради; про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року в суд звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради; про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Просила змінити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 26 вересня 2018 року із ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2023 року позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 073,60 гривень.

На рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність та необґрунтованість в частині відмови у збільшенні розміру аліментів, що полягало в неповному з`ясуванні обставин, які мають значення для справи, недоведеності встановлених судом обставин, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про неврахування судом попередньої інстанції того, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, втратила своє житло, збережені грошові кошти та інші матеріальні цінності. Щодо аліментів в розмірі від доходу платника, то цей розмір є недостатнім для задоволення усіх потреб зростаючої дитини, оскільки з часу призначення аліментів значно подорожчали ціни на товари та послуги. Крім того, дитина хворіє, що також зумовлює витрату грошових коштів та погіршення матеріального стану одержувача аліментів, яка утримує сина самостійно.

З наведених підстав просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в збільшенні розміру аліментів та прийняти нове, яким задовольнити позовну вимогу в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки судове рішення оскаржується лише в частині відмови у зміні розміру аліментів, тому судом апеляційної інстанції щодо позбавлення батьківських праві воно не переглядається.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 31 липня 2015 року в справі №425/1955/15 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Як убачається з довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 28 листопада 2022 року, виданої Рубіжанським відділом державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), відповідно до матеріалів виконавчого провадження НОМЕР_1, відкритого 31 жовтня 2013 року по виконанню виконавчого листа №2/425/816, виданого 11 жовтня 2013 року Рубіжанським міським судом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, станом на 01 листопада 2022 року заборгованість зі сплати аліментів з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання становить 116 668, 62 гривні.

З 13 квітня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками від 13 квітня 2022 року №5612- та №5612- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Спірні відносини виникли через те, що визначений судом розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини з огляду обставини, які зумовлені її зростанням, військовою агресією проти України, залишенням матір`ю і дитиною постійного місця проживання, втратою цінного майна. Наведене призвело до погіршення матеріального стану одержувача аліментів. Крім того, позивач несе витрати на навчання та лікування спільного сина.

Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст.ст. 182, 192 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Між тим, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження матеріального стану платника та (або) одержувача порівняно з тим, який існував на день прийняття рішення Рубіжанського міського суду Луганської області про збільшення розміру аліментів, що, на переконання заявника, підлягають зміні.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Подорожчання рівня життя і зумовлені непереборною силою обставини в розумінні законодавства, що регулює спірні правовідносини, не є безумовними підставами для задоволення позову, якщо не доведено зміни матеріального стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

У частині другій ст. 78 ЦПК України вказується, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проте доказів, які спонукали би до збільшення розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України, звертаючись до суду з позовом, заявник не надала.

Щодо витрат на лікування, як про це зазначалося в позовній заяві, то в разі необхідності і доведеності ці та будь-які інші додаткові витрати можуть бути мотивом для звернення до суду з позовом в порядку ст. 185 СК України, а не в межах спору про збільшення розміру аліментів.

Повно і правильно встановивши обставини справи та не застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, на яких наполягала позивач, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в оскаржуваній частині.

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це призвело до неправильного вирішення справи, проте будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання питання про збільшення розміру аліментів, надано не було, а апеляційним судом не було здобуто.

Отже, доводи апеляційної скарги не спонукають до скасування оскаржуваного рішення, а фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів і тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у зручний спосіб, переоцінки обставин, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Спонуканням для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Керуючись ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2023 року в оскаржуваній частині - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків