ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5715/23 Справа № 185/2822/23 Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Апальков Євген Вікторович про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2023 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Апальков Євген Вікторович про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Апальков Євген Вікторович про визнання заповіту недійсним передано до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.04.2023 року і направити справу для продовження розгляду до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити без змін ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2023 року по справі № 185/2822/23.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року від інших учасників справи до суду не надходили.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2023 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Апальков Євген Вікторович про визнання заповіту недійсним.

Зі змісту позовної заяви, до спадкового майна у вказаній справі відноситься земельна ділянка для ведення ТСВ, кадастровий номер: :01:002:0102, яка розташована на території Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та вартість якої складає 128895,75 грн, а також квартира АДРЕСА_1 , вартість якої становить 346066,08 грн.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України звернутися до належного за підсудністю суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та упродовж розумного, але не більш встановленого законом строку розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У свою чергу відповідно до ч. 1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Правила виключної підсудності виключають можливість застосування при пред`явленні позову норм інших видів підсудності - загальної, альтернативної, договірної і підсудності пов`язаних між собою вимог. У разі конкуренції правил підсудності, повинні застосовуватися правила виключної підсудності.

Як роз`яснено в п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Враховуючи вказані норми закони та їх тлумачення судам слід вважати, що спори з приводу спадщини, зокрема, у даному випадку вимога про визнання заповіту недійсним, є спорами, які стосуються та подані з приводу нерухомого майна.

Вказаний висновок викладений зокрема у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року по справі № 202/5755/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18.

Так, предметом вказаного позову є визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів звертає увагу, що зі змісту позовної заяви, до спадкового майна у вказаній справі відноситься земельна ділянка для ведення ТСВ, кадастровий номер: :01:002:0102, яка розташована на території Богуславської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та вартість якої складає 128895,75 грн, а також квартира АДРЕСА_1 , вартість якої становить 346066,08 грн.

Отже, оскільки пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо двох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою, а саме за місцезнаходженням квартири.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про передачу справи на розгляд іншому суду, вказана цивільна справа підсудна до розгляду у Нікопольському міськрайонному суді Дніпропетровської області.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права та підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд за підсудністю до іншого суду, а також не свідчать про порушення судом норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування ухвали суду.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова