Справа № 275/167/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Лівочки Л.І.,

при секретарі- Степанчук С.А.,

за участю:позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Брусилів Житомирської області цивільну справу № 275/167/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики від 01.07.2019 року в сумі 119557,10 грн.

Вимоги позовної заяви мотивував тим, що 01 липня 2019 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Комендант О. Л., за № 468. Відповідно до п.1 вказаного договору позики ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 прийняв у власність 273000 гривень, що на момент укладання та підписання договору відповідало еквіваленту 10500 долларів США , з кінцевим терміном повернення 01.08.2019 року.

Відповідач своїх зобов`язань за договором позики не виконав та борг не повернув.

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.05.2022 року у справі № 275/1000/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення боргу задоволено та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01.07.2019 року в сумі 338300,40 грн., що складається з: суми боргу - 273000 грн., 3% річних -19813,07грн., інфляційних втрат - 45487,33грн. Рішення набрало законної сили 30.06. 2022 року.

Відповідачем не виконано рішення суду в добровільному порядку.

Згідно вищевказаного рішення суду 3% річних та інфляційні втрати було стягнуто за період з 01.08.2019 року по 31.12.2021 року.

У зв`язку з невиконанням рішення суду, позивач звернувся з заявою до приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Волкової Є.О., на підставі якої було відкрито виконавче провадження ВП № 70295855 про примусове стягнення з ОСОБА_3 суми боргу .

В межах виконавчого провадження, з моменту набрання рішення законної сили відповідачем було здійснено 3 платежі на загальну суму 11363, 65 грн., а саме: 2272,73 грн. (проплата від 25.11.2022 року); 4545,46 грн. (проплата від 12.12.2022 року); 4545,46 грн. (проплата від 12.01.2023 року).

Додатковим судовим рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 27.06.2022 року у вказаній справі № 275/1000/21 стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. Рішення виконано в примусовому порядку та виконавче провадження закінчено.

Оскільки відповідач порушив виконання грошового зобов`язання, яке не є зобов`язанням за договором позики, а є трансформованим з нього зобов`язанням, встановленим рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.05.2022 року, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповілно до статті 625 ЦК України за період з 30.06.2022 року - з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення .

Тому позивачем було розраховано 3% річних та інфляційні втрати, виходячи з загальної суми заборгованості в розмірі 338300,40 грн.

Позивач вважав, що за прострочення виконання рішення суду відповідач повинен сплатити йому 3% річних та інфляційні втрати, виходячи з наступних розрахунків.

Прострочення виконання зобов`язання виникло з 30.06.2022 року до 24.11.2022 року, оскільки перший платіж було здійснено 25.11.2022 року. 3% річних за період з 30.06.2022 року до 24.11.2022 року на заборгованість в розмірі 338 300, 40 грн. становить 4115,22 грн., а саме: з 30.06.2022 по 24.11.2022 (днів: 148) -сума 3% річних становить 4115,22 грн (338300,40 х 3 х 148/ 365 /100).

Сума інфляції розраховується за формулою: 338300,40 грн. (сума боргу) х 1.0707995% (процент інфляції)/100% - 338300,40 грн. (сума боргу). Сукупний індекс інфляції -100.7%* 101.1 %,*101.9% *102.5%*100.7% = 1.0707995%

З урахуванням наведеного, інфляційні втрати за період з 30.06.2022 до 24.11.2022 року на заборгованість в розмірі 338300,40 грн. складають: інфляційні нарахування: 338300,40 грн. (сума боргу)* 1.0707995%(сукупний індекс інфляції)/100%-338300,40 грн =23951.49 грн.

Станом на 25.11.2022 року заборгованість становить 336 027, 67 грн. (338300, 40- 2272,73= 336 027,67 грн.).

За період з 25.11.2022 по 11.12.2022 р.(17 днів) 3% річних заборгованості становить 469,52 грн (336027.67 х З х 17/365/ 100).

Інфляційні нарахування з 25.11.2022 по 11.12.2022 складають 0 грн. Індекс інфляції за весь період = 1.0000000.

Станом на 12.12.2022 року заборгованість становить 331482,21 грн. (336027,67 - 4545,46=331 482,21 грн.)

За період з 12.12.2022 по 11.01.2023р. 3 % річних від заборгованості становить 844,60 грн.:за період з 12.12.2022 по 31.12.2022 (20 днів) 3% річних від заборгованості становить 544.90 грн (331482.21 х З х 20 / 365 / 100). та за період з 01.01.2023 по 11.01.2023 ( 11днів) 3% річних від заборгованості становить 299,70 грн (331482.21 х З х 11 /365/ 100).

Інфляційні нарахування з 12.12.2022 по 11.01.2023 складають 2320,38 грн. Індекс інфляції за весь період = 1.0070000 (грудень 2022 р. -100.7%).

За період з 12.01.2023 р. по 15.02.2023 р.(35 днів) 3% річних від заборгованість в розмірі 326936,75 грн. становить 940.50 грн (326936.75 х З х 35 / 365 / 100).

Інфляційні нарахування з 12.01.2023 по 15.02.2023 складають 2615.49 грн. Індекс інфляції за весь період = 1.0080000 (січень 2023 р. року -100.8%).

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.05.2022 року, 3% річних та інфляційні втрати було стягнуто за період з 01.08.2019 року по 31.12.2021 року.

В період з 01.01.2022 року по 01.02.2023 року грошові кошти повернуто не було, а тому позивач просив стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача 3% річних від простроченої суми в розмірі 273000 грн згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

3% річних за період з 01.01.2022 року по 01.02.2023 року на заборгованість в розмірі 273000,00 гривень становить 8908,03 гри., а саме: з 01.01.2022 по 31.12.2022 ( 365 днів) сума 3% річних становить 8190,00 грн (273000 х 3х 365/365/ 100), з 01.01.2023 по 01.02.2023 ( 32 дні) сума 3% річних становить 718,03 грн (273000 х 3 х32 / 365 / 100).

Інфляційні втрати за період з 01.01.2022 року по 01.02.2023 року на заборгованість в розмірі 273000,00 грн. становить 75391,87 гри., які розраховуються за формулою:(інфляційні нарахування (сума боргу)* (сукупний індекс інфляції)/100% - (сума боргу), де сума боргу - сума простроченого боргу, сукупний індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Сукупний індекс інфляції:101.3%* 101.6%* 104.5%,* 103.1 %,* 102.7%* 103.1%* 100.7%* 101.1 %,* 101.9%* 102.5%* 100.7%* 100.7%, січень 2023 р. року - 100,8% = 1.2761607%

Інфляційні нарахування -273000, 00грн (сума боргу)* 1.2761607% (сукупний індекс інфляції)/100%-273000,00грн = 75391,87 грн.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_6 на його користь заборгованість за договором позики від 01.07.2019 року у розмірі 119557,10 грн., що складається з: прострочення виконання рішення суду за період з 30.06.2022 р. по 24.11.2022 р.: 3% річних у розмірі 4115,22 грн., інфляційні втрати у розмірі 23 951, 49 грн.; за період з 25.11.2022 р. по 11.12.2022 р.: 3% річних 469,52 грн., інфляційні втрати 0,00 грн.; за період з 12.12.2022 р., по 11.01.2023 р.: 3% річних 844,60 грн., інфляційні втрати 2320,38 грн.; за період з 12.01.2023 р. по 15.02.2023 р., 3% річних 940,50 грн., інфляційні втрати 2615, 49 грн.; за несвоєчасне повернення позики за період з 01.01. 2022 року по 01.02.2023 року: 3% річних -8 908,03 грн., інфляційні втрати 75391, 87 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1195, 57 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

11.05.2023 року представником відповідача- адвокатом Мамчиком Д.О. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається, на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.05.2022 року у справї №275/1000/21 про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики від 01.07.2019 року в загальній сумі 338300, 40 грн., яка складається з: суми боргу в розмірі 273 000 грн., 3% річних за період прострочення повернення позики з 01.08.2019 року по 31.12.2021року в сумі 19 813, 07 грн., інфляційних втрат за період прострочення повернення позики з 01.08.2019 року в сумі 45487 грн.

Враховуючи, що відповідач після набрання рішенням суду законної сили лише частково повернув присуджену суму коштів позивачу, останній, посилаючись на приписи ч.2 статті 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період з 30.06.2022 року по 15.02.2023 року, а також, за період прострочення повернення позики з 01.01.2022 року по 01.02.2023 року.

Вважає вимоги возивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період з 30.06.2022 року по 15.02.2023 року такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що пунктом 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні був введений воєнний стан,дію якого було продовжено і він діє і на даний час.

Вищезазначеним пунктом 18 Прикінцеві і перехідні положення ЦК України були доповнені згідно із Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022 року, який набрав чинності 17.03.2022 року.

Враховуючи, що Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022 року на період дії воєнного стану в Україні скасовується відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, дія вказаного Закону та п. 18 Прикінцевих і перехідних положень розповсюджується на усі подібні правовідносини, починаючи з 24.02.2022 року.

Вважає,з огляду на вишевказані норми закону, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за період з 30.06.2022 року по 15.02.2023 року такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне повернення позики за період з 01.01.2022 року по 01.02.2023 року, то вони підлягають частковому задоволенню на суму 9185,45грн. за період часу з 01.01.2022 року по 23.02.2022 року включно, виходячи з суми позики - 273000грн. Вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 24.02.2022 року по 01.02.2023 року задоволенню не підлягають, з огляду на приписи вищевказаного пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України.

В іншій частині позовні вимоги є незаконними та безпідставними, у їх задоволенні просив відмовити.

Водночас, із зроблених позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних за період з 30.06.2022 року по 15.01.2023 року вбачається, що для розрахунку позивачем була взята загальна сума заборгованості, присуджена судом, включаючи вже нараховані суми інфляційних втрат та 3% річних, тобто 338300, 40 грн. замість суми позики - 273000 грн.

Звернув увагу на те, що нараховуючи 3% річних та інфляційні втрати на суму боргу, присуджену судом, до якої також включені інфляційні втрати та 3% річних за попередні періоди, позивач фактично, намагається повторно притягнути відповідача до відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати двічі за ті ж самі періоди.

Зокрема, позивач просить суд стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з 30.06.2022 року по 15.02.2023 року у зв`язку із несплатою стягнутої судовим рішенням заборгованості. Паралельно з цим він просигь стягнути на його користь 3% річних та інфляційні втрати за несвоєчасне повернення позики за період з 01.01.2022 року по 01.02.2023 року. Тобто періоди з 30.06.2023 року по 01.02.2023 року є однаковими і накладаються один на одного.

Вважає позовні вимоги позивача в більшій своїй частині незаконними, розрахунки невірними.

Стосовно витрат на правову допомогу, вказав, що фактично позивачем було сплачено за надання правової допомоги 3000 грн., що підтверджується наданими ним доказами, а не 5000грн., які просить стягнути.

Судові витрати підлягають пропорційному зменшенню .

Відповідачем також були понесені судові витрати, а саме за підготовку відзиву ним були понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000грн. та 5000 грн. планує понести у зв`язку із розглядом справи.

Представник відповідача просив позовні вимоги позивача задовольнити частково,а саме в сумі 9185,45 грн. та судовий збір у сумі 322 грн.22 коп., Просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову професійну допомогу у розмірі 9000 грн.

22.05. 2023 року позивач ОСОБА_1 до суду подав відповідь на відзив, в якій підтримав свої позовні вимоги, не погодившись з доводами відповідача з тих підстав, що саме лише прийняття 21.05.2022 року Брусилівським районним судом Житомирської області рішення про задоволення його позовних вимог, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст.625 ЦК України сум.

До моменту звернення до суду та винесення 21.05.2022 року судового рішення, яке набрало законної сили 30.06.2022 року, відповідач ОСОБА_3 не повернув йому жодної гривні. В порядку примусового виконання рішення суду від 21.05.2023 року кошти почали надходити йому лише з 24.11.2022 року. З поведінки відповідача вбачається, що він навмисно затягує повернення грошових коштів, та чекає щоб кошти надані позивачем в борг остаточно обесцінились.

Станом на 30.05.2023 року вищевказане судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, а тому позивач вправі вимагати стягнення з ОСОБА_3 в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відповідач порушив виконання грошового зобов`язання, яке не є зобов`язанням за договором позики, а є трансформованим з нього зобов`язанням, встановленим рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 21.05.2022 року, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України за період з 30.06.2022 по 24.11.2022 року, тобто з моменту порушення грошового зобов`язання (30.06.2022 року) до моменту початку виконання рішення суду в примусовому порядку ( тобто до 24.11.2022 року).

У зв`язку з чим, позивачем було розраховано 3% річних та інфляційні втрати, виходячи із загальної суми заборгованості в розмірі 338 300,40 грн.

Вважав, що дія Закону № 2120-ІХ в частині доповнень до ЦК України та ЗУ «Про споживче кредитування», на які посилався відповідач, не розповсюджується на правовідносини, що виникли між сторонами.

Позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором позики від 01.07.2019 року в загальній сумі 119557,10 грн., що складається з: прострочення виконання рішення суду за період з 30.06.2022 р. по 24.11.2022 р.: 3% річних у розмірі 4115,22 грн., інфляційні втрати у розмірі 23 951, 49 грн.; за період з 25.11.2022 р., по 11.12.2022 р. 3% річних 469,52 грн., інфляційні втрати 0,00 грн.; за період з 12.12.2022 р., по 11.01.2023 р. 3% річних 844,60 грн., інфляційні втрати 2320,38 грн.; за період з 12.01.2023 р. по 15.02.2023 р. 3% річних 940,50 грн., інфляційні втрати 2615, 49 грн.; за несвоєчасне повернення позики за період з 01.01. 2022 року по 01.02.2023 року: 3% річних 8 908,03 грн., інфляційні втрати 75 391, 87 грн., сплачений судовий збір у розмірі 1195, 57 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

28 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про зменшення розміру судових витрат і витрат на правничу допомогу, в якій просив відмовити відповідачу у стягненні з позивача понесених судових витрат на правову допомогу у розмірі 9000грн.

В суді позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові, просили позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в суді позовні вимоги визнали частково, а саме в розмірі 9185,45грн., надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та просили стягнути з позивача на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01 липня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу (позичальнику) грошові кошти в сумі 273000,00 грн., що на момент укладання та підписання договору відповідає еквіваленту 10500 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти до 01.08.2019 року .

Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.05.2022 року у справі № 275/1000/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01.07.2019 року у розмірі 338300, 40 грн., що складається з: суми боргу - 273000грн., 3% річних-19813,07грн., інфляційних втрат - 45487,33грн. Рішення набрало законної сили 30.06. 2022 року.

У зв`язку з невиконанням рішення суду, позивач звернувся з заявою до приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області, на підставі якої було відкрито виконавче провадження ВП № 70295855 про примусове стягнення з ОСОБА_3 суми боргу .

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській , цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено , що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов"язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі 1 " Загальні положення про зобов"язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу 1 книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов"язання ( підрозділ 1 розділу 111 книги 5 ЦК України ), так і на недоговірні ( деліктні) зобов"язання ( підрозділ 2 розділу 111 книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов"язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов"язань.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов"язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов"язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов"язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов"язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов"язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації ( плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Саме лише прийняття рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов"язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов"язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Таким чином , відповідач має грошове зобов"язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.05.2022 року у справі

№ 275/1000/21.

Чинне законодавство не пов"язує припинення зобов"язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов"язань боржника та не позбавляє кредитора права на стягнення 3% річних та інфляційних втрат згідно положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов"язання.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією ВП Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18

Суд приймає до уваги, що станом на момент звернення до суду відповідач не сплатив позивачу грошові кошти у сумі 338300, 40грн., доказів протилежного відповідачем не надано та матеріали справи не містять.

В межах виконавчого провадження, з моменту набрання рішення законної сили відповідачем було здійснено 3 платежі на загальну суму 11363, 65 грн., а саме: 2272,73 грн. ( 25.11.2022 р.), 4545,46 грн. ( 12.12.2022 р.), 4545,46 грн. (12.01.2023 р).

Суд, проаналізувавши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період після набрання рішенням суду законної сили , вважає його правильним.

Прострочення виконання зобов`язання виникло з 30.06.2022 року до 24.11.2022 року, оскільки перший платіж було здійснено 25.11.2022 року.

За період з 30.06.2022 року до 24.11.2022 року (148днів) 3% річних від заборгованості в розмірі 338 300,40 грн. становить 4 115,22 грн. (338300,40 х 3 х 148/ 365 /100).

Сума інфляції розраховується за формулою: 338300, 40 грн. (сума боргу) х 1.0707995% (процент інфляції)/100% - 338300, 40 грн. (сума боргу).

Сукупний індекс інфляції - 100.7%* 101.1%, *101.9% *102.5%* 100.7% = 1.0707995%

Інфляційні втрати за період з 30.06.2022 до 24.11.2022 року на заборгованість в розмірі 338300,40 грн. складають 23951,49грн. ( 338300,40 грн. (сума боргу)* 1,0707995%(сукупний індекс інфляції)/100%-338300,40 грн).

Станом на 25.11.2022 року заборгованість становить 336 027, 67 грн. (338300, 40- 2272,73= 336 027,67 грн.)

За період з 25.11.2022 по 11.12.2022 р.(17днів) 3% річних від заборгованості в розмірі 336027,67 грн. складає 469.52 грн. (336027.67 х З х 17/365/ 100).

Інфляційні нарахування з 25.11.2022 по 11.12.2022 складають 0 грн.

Станом на 12.12.2022 року заборгованість становить 331482,21 грн. (336027,67 - 4545,46=331 482,21 грн.)

За період з 12.12.2022 р. по 11.01.2023 р.( 20днів) 3% річних від заборгованості в розмірі 331482,21 грн. складає 844.60 грн.

Інфляційні нарахування з 12.12.2022 по 11.01.2023 складають 2320.38 грн.

Індекс інфляції за весь період = 1.0070000 (грудень 2022 р. року -100.7%).

Станом на 12.01.2023 р. заборгованість становить 326936.75 грн. (331 482,21 грн. - 4545,46=326936,75 грн.).

За період з 12.01.2023 по 15.02.2023 (35днів) 3% річних від заборгованості в розмірі 326936,75грн. становить 940,50 грн (326936.75 х З х 35/365/ 100).

Інфляційні нарахування з 12.01.2023 по 15.02.2023 складають 2615,49 грн.

Індекс інфляції за весь період = 1.0080000 (січень 2023 р. року - 100.8%).

Інші, заявлені позивачем вимоги до відповідача, не підлягають задоволенню, так як вони не грунтуються на законі.

Суд звертаю увагу на те, що відповідно до п. 18 "Прикінцевих та перехідних положеннь" Цивільного кодексу України в редакції відповідно до Закону України № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлен , що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи відповідача про застосування до даних правовідносин Закону України № 2120-1Х, так як вони не розповсюджуються на правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі. .

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду копії таких документів: договір про надання правничої допомоги від 26.02.2023 року; додаток №1 до договору про надання правничої допомоги, акт про прийняття-передачі наданих послуг від 27.02.2023року, квитанцію про оплату згідно договору про надання правової допомоги, рахунок на оплату від 27.02.2023 року, ордер на надання правничої допомоги від 3.03.2023 року .

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5000,00 грн витрат за надання правової допомоги.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1073 грн.

На підставі ст.ст 612, 625 ЦК України та керуючись ст.ст. 12-13,76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265,352- 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити. частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , за просрочення виконання рішення суду за період з 30.06.2022 р. по 24.11.2022 р.: 3% річних у розмірі 4115,22 грн., інфляційні втрати у розмірі 23951, 49 грн.; за період з 25.11.2022 р. по 11.12.2022 р.: 3% річних у розмірі 469,52 грн.; за період з 12.12.2022 р. по 11.01.2023 р.: 3% річних у розмірі 844,60 грн., інфляційні втрати у розмірі 2320,38 грн.; за період з 12.01.2023 р. по 15.02.2023 р.: 3% річних у розмірі 940,50 грн., інфляційні втрати у розмірі 2615,49 грн., а всього 35257 ( тридцять п"ять тисяч двісті п"ятдесят сім) гривень 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 гривень .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення, яке складено 27.08.2023 року.

Суддя Л. І. Лівочка