С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
____________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/1203/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

І. Вступна частина

12 липня 2023 року

Солом`янський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

ІІ. Описова частин

26 листопада 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи свої вимоги АТ «Кредобанк» зазначив, що ОСОБА_1 порушила умови укладеного між ними 15 лютого 2019 року кредитного Договору № CL_168731, у зв`язку з чим станом на 23 жовтня 2021 року за Відповідачем рахується заборгованість у загальну розмірі 131715,25 грн, яка складається з:

- 78167,22 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 53548,03 грн - заборгованість за відсотками.

На момент подачі позову заборгованість не погашена.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 є чоловіком ОСОБА_1 , Позивач просить стягнути заборгованість в солідарному порядку з Відповідачів в судовому порядку.

29 листопада 2021 року автоматизованим розподілом судової справи між суддями головуючим у справі визначено суддю Коробенка С.В.

06 грудня 2021 року ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.

27 вересня 2022 року від представника ТОВ «Росвен Інвест Україна» надійшла заява про залучення правонаступника.

14 березня 2023 року ухвалою суду замінено первісного Позивача АТ «Кредобанк» на його правонаступника ТОВ «Росвен Інвест Україна» в цивільній справі за позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості.

Матеріали справи містять заяву представника Позивача про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

На підставі зазначеного, суд вирішив розглянути справу у заочному порядку згідно з положеннями ст.280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 15 лютого 2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний Договір № CL_168731.

Відповідно до умов укладеного договору Відповідачу було надано кредит 100000 грн на строк до 14 лютого 2022 року, зі сплатою відсотків 47,69% річних.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Встановлено, що Відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань не виконує, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість, яка станом на 23 жовтня 2021 року становить загальну суму 131715,25 грн, та складається з:

- 78167,22 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 53548,03 грн - заборгованість за відсотками.

21 грудня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» відступив ТОВ «Росвен Інвест Україна» свої права вимоги за кредитним договором № CL_168731 від 15 лютого 2019 року, укладеним з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК України вказується, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

У зв`язку з наявністю заборгованості щодо сплати кредиту Банком засобами поштового зв`язку 26 квітня 2021 року на адресу Відповідача ОСОБА_1 направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, в якій банк просив протягом 30 днів з моменту її отримання здійснити дострокове повергнення кредиту.

Таким чином, банк, пред`явивши вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі, скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором та змінив строк виконання основного зобов`язання в повному обсязі. Подібний висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18),

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розміру є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

На підтвердження кредитної заборгованості Позивачем додано виписку про рух коштів по рахунку із 15 лютого 2019 року по 23 жовтня 2021 року, меморіальні ордери №88864400 від 15 лютого 2019 року, №8886455 від 15 лютого 2019 року, №8886473 від 15 лютого 2019 року.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у розмірі 131715,25 грн.

Що стосується солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , слід зазначити наступне.

Обґрунтовуючи свої вимоги, Позивач зазначив, що ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву на отримання готівкового кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права і обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність у законі прямої вказівки про солідарну відповідальність.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України вказує на те, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладений другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Лише поєднання вказаних умов дає підстави кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд України в постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13, та Верховний Суд у постановах від 25 вересня 2019 року у справі № 569/2255/17 від 04 грудня 2019 року у справі № 235/5555/16-ц, від 12 лютого 2020 року у справі № 2-2093/10.

З умов кредитного договору №CL-168731 від 15 лютого 2019 року вбачається, що наданий АТ «Кредобанк» кредит у розмірі 100000,00 грн є споживчим, оскільки взятий на поточні потреби споживача, однак, на які саме цілі не вказано.

Доказів того, що договір укладений ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, а також що майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї суду не надано.

Відтак, суд дійшов висновку, що позов в частині солідарного стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки Позивачем не доведено, що внаслідок укладення кредитного договору виникло зобов`язання в інтересах сім`ї.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на правову допомогу суд враховує позицію Верховного суду, викладену у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20). Відповідно до якої необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених стороною витрат на правничу допомогу надано копію ордеру, копію договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, представником позивача не надано доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, зокрема детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, здійснення фактичної оплати витрат на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки).

Відтак, у стягненні витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.

З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі ст.141 ЦПК України, стягненню з Відповідача ОСОБА_1 на користь Позивача підлягають понесені ним судові витрати, що складаються з суми судового збору в розмірі 2270,00 грн.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 267, 525, 526, 530, 1048, 1050 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за договором кредиту №CL-168731 від 15 лютого 2019 року в сумі 131715,25 грн.

В частині вимог до ОСОБА_2 відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» компенсацію понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розмірі суми судового збору 2270,00 грн.

В частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

3. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

4. Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», місцезнаходження: 03124, м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 6, ;

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , інша відома адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , інша відома адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: