ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Борбунюк Олексія Олександровича та за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2021 року, ухвалене суддею Рибальченко Л.М., повний текст рішення складено - 29 вересня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ARX», про стягнення компенсації за завдану майнову шкоду, -

В С Т А Н О В И В:

04 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ПрАТ «СК «ARX» про стягнення компенсації за завдану майнову шкоду, в якому просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 компенсацію за завдану майнову шкоду у наслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 56 334,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 . 22 січня 2020 року о 08:55 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Fiat Qubo, д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Харкові по вул. Ахсарова, 9, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився попереду. Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 березня 2020 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Транспортний засіб Fiat Qubo, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент скоєння ДТП належав ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ПрАТ «СК «ARX». Даною страховою компанією було перераховано позивачу виплату страхового відшкодування у розмірі 27 923,40 грн. Однак, згідно рахунку-фактури №КН00000251 від 31 січня 2020 року ПрАТ «Харків-Авто» вартість ремонтних робіт Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 84 258,34 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 56 334,93 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ARX», про стягнення компенсації за завдану майнову шкоду - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 5 584,67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 83,32 грн.

У задоволенні іншої частини вимог позову - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судовим розглядом встановлено, що саме відповідач ОСОБА_2 керувала автомобілем Fiat Qubo, д.н.з. НОМЕР_2 , та визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, яке призвело до пошкодження автомобіля позивача, тому обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої ДТП, покладений саме на відповідача ОСОБА_2 . З урахуванням сплаченої позивачу суми страхового відшкодування ПрАТ «СК «ARX», з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сума у розмірі 5 584,67 грн. (33508,08 грн. - 27923,41) грн. При цьому, суд визнав, що позивачем не доведено, що розмір фактичних витрат на проведення відновлювального ремонту складає суму 84 258,34 грн., що вказана в рахунку-фактурі від 31.01.2020 року. Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої ДТП, у розмірі 5 584,67 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що дійсно, 22 січня 2020 року вона, керуючи автомобілем своєї сестри Fiat Qubo, д.н.з. НОМЕР_2 , допустила зіткнення з автомобілем позивача ОСОБА_1 . Разом з цим, цивільна відповідальність власника транспортного засобу Fiat Qubo, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована і згідно страхового полісу ЕР 131619340 ліміт за шкоду, заподіяну майну одному потерпілому, складає 130 000 грн. Позивачем згідно рахунку-фактури від 31.01.2020 року понесено витрати на ремонтні роботи автомобіля Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 84 258,34 грн., тобто вказана сума повністю покривається лімітом страхового відшкодування. Вважає, що позивач має право звернутися із позовом про отримання в рахунок страхового відшкодування шкоди у розмірі 84 258,34 грн. до страхової компанії, оскільки випадок визнано страховим та частина коштів в рахунок відшкодування шкоди вже виплачена страховою компанією. Зазначає, що суд першої інстанції, стягнувши з неї 5 584,67 грн. фактично стягнув вартість зносу деталей автомобіля позивача, не зазначивши при цьому у рішенні, якими саме її діями спричинений цей знос.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Борбунюк О.О., посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було надано належну оцінку доказам позивача, а саме рахунку-фактурі №КН00000251 від 31.01.2020 року і, як наслідок, було ухвалено рішення про виплату меншої суми, ніж сума, що необхідна для відновлення пошкодженого автомобіля позивача. Зазначає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Посилається на відповідні правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 12.11.2021 року відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Борбунюк Олексія Олександровича та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2021 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.11.2021 року закінчено підготовчі дії по вказаній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 05 серпня 2022 року справа перебуває в провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 178).

Ухвалою судді Полтавського апеляційного суду від 10 лютого 2023 року ОСОБА_4 справу прийнято до провадження, закінчено проведення підготовчих дій та призначено її до розгляду на 05.09.2023 року, без повідомлення учасників справи. (а.с. 179).

16 травня 2023 року у справі здійснено повторний автоматизований розподіл (а.с. 181).

Ухвалою судді Полтавського апеляційного суду Дорош А.І. від 22.05.2023 року справа призначена до апеляційного розгляду на 18.09.2023 року об 10-00 год., без повідомлення учасників справи (а.с. 183).

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Борбунюк О.О. задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 22 січня 2020 року о 08:55 год. відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Fiat Qubo, д.н.з. НОМЕР_2 , в м. Харкові по вул. Ахсарова, 9, не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився попереду. Підчас ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 березня 2020 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с .7).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській цивільній, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Fiat Qubo, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , згідно полісу №ЕР131619340 була застрахована в ПрАТ «СК «ARX».

З копії виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що ПрАТ «СК «ARX» позивачу 21.02.2020 року сплатило страхове відшкодування у розмірі 27 923,41 грн. (а.с. 8).

Згідно з рахунком-фактури ПрАТ «Харків-авто» №КН00000251 від 31 січня 2020 року, наданим позивачем суду першої інстанції, встановлено, що вартість ремонту Skoda Fabia 1,4, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 84 258,34 грн. (а.с. 8).

Позивач зазначає, що саме сума, зазначена в рахунку-фактурі, є сумою шкоди, спричиненої ДТП, її автомобілю. З урахуванням сплаченої їй суми страхового відшкодування ПрАТ «СК «ARX», з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 підлягає стягненню сума 56 333,93 грн.

На виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2021 року було надано та приєднано до матеріалів справи звіт №104 по визначенню вартості відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобіля від 12 лютого 2020 року. З вказаного звіту судом першої інстанції встановлено, що вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин транспортного засобу Skoda Fabia Classic, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП 22 січня 2020 року становить 33 508,08 грн. Звіт було погоджено з позивачем, про що свідчить її підпис на звіті. Не заперечувала позивач ОСОБА_1 даного факту і в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням сплаченої позивачу суми страхового відшкодування ПрАТ «СК «ARX», з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сума у розмірі 5 584,67 грн. (33 508,08 грн. -27 923,41 грн.).

При цьому, судом першої інстанції визнано, що з наданого позивачем рахунку-фактури №КН00000251 від 31.01.2020 року не вбачається, що розрахунок здійснено саме у зв`язку з ДТП, що сталася 22.01.2020 року. Термін оплати в рахунку - фактурі вказано до 31.01.2020 року.

У судовому засіданні позивачем було підтверджено, що нею до цього часу не проведено оплату по вказаному рахунку-фактурі. Таких доказів не надано і суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції визнав, що позивачем не доведено, що розмір фактичних витрат на проведення відновлювального ремонту складає суму 84 258,34 грн., яка вказана в рахунку-фактурі КН00000251 від 31.01.2020 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми відшкодування шкоди завданого ДТП у розмірі 5 584,67 коп.

Щодо вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_5 як власника автомобілю суд першої інстанції зазначив наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Оскільки судовим розглядом встановлено, що саме відповідач ОСОБА_2 керувала автомобілем Fiat Qubo, д.н.з. НОМЕР_2 , та була визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, яке призвело до пошкодження автомобіля позивача, тому обов`язок по відшкодуванню шкоди, завданої ДТП, слід покласти саме на відповідача ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині позовних до відповідача ОСОБА_5 .

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди, завданої ДТП, у розмірі 56 334,93 грн.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц.

У постанові Верховного Суду від 09 липня 2021 року (справа №522/14085/19) у справі з подібними фактичними обставинами викладений правовий висновок, згідно якого відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно матеріалів справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача (винної особи) була застрахована в ПрАТ «СК «ARX».

Згідно страхового поліса №ЕР131619340, який діяв з 11 грудня 2019 року по 10 грудня 2020 року включно, страховий ліміт у разі настання страхового випадку складав: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн. Франшиза - нуль гривень (а.с. 53).

Оскільки, визначений позивачем розмір шкоди, завданої її автомобілю, не перевищує ліміт відповідальності страховика ПрАТ «СК «ARX», то вимога про стягнення страхового відшкодування має бути пред`явлена саме до страховика, а не до винної особи (страхувальника).

ПрАТ «СК «ARX» залучена позивачем до участі у справі в якості третьої особи.

Відповідно до своїх повноважень, визначених, зокрема, ст. ст. 365,367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції позбавлений права вчиняти процесуальні дії, передбачені ст. 51 ЦПК України.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі №554/10058/17.

Отже, у задоволенні вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди в порядку ст. 1194 ЦК України слід відмовити з підстав, наведених вище, тобто, у зв`язку з пред`явленням позову до неналежних відповідачів.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктом третім ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог у разі часткового задоволення позову.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що згідно п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги сплатила судовий збір у розмірі 1362 грн., який підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п. 3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Борбунюк Олексія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2021 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ARX», про стягнення компенсації за завдану майнову шкоду відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, понесені ОСОБА_2 у розмірі 1362 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов