Постанова

Іменем України

19 вересня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/11854/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національного університету оборони України

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 15 березня 2023 року

у цивільній справі №753/26541/21 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом Національного університету оборони України

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації,

про виселення без надання іншого житлового приміщення,

У С Т А Н О В И В:

В грудні 2021 року позивач - Національний університет оборони України імені Івана Черняховського , який з 31.07.2023 змінив назву на Національний університет оборони України (далі - НУОУ, Університет), звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 та члени його сім`ї після отримання грошової компенсації на житло для військовослужбовців були зняті з квартирного обліку в гарнізоні міста Києва на підставі ст. 40 ЖК Української РСР, але не звільнили займане жиле приміщення - в гуртожитку по АДРЕСА_1 , який на балансі перебуває в Університеті, продовжують безпідставно користуватися житловою площею, просив виселити з гуртожитку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 , без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд не взяв до уваги того, що у відповідності до вимог абз. 1, 4 п. 1 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" ОСОБА_1 разом із сім`єю була виплачена грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення з подальшим зняттям з квартирного обліку, що прирівнюється до забезпечення постійним житлом, внаслідок чого відсутні підстави для надання їм іншого житлового приміщення.

Вважав, що за таких обставин утримання відповідачами житлового приміщення в гуртожитку є безпідставним та таким, що порушує права Університету щодо користування та розпорядження своїм майном.

Зазначив, що проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні, яке є державною власністю, без законних на те правових підстав створює Університету перешкоди у використанні житлових фондів за їх прямим призначенням. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 01.04.2020 у справі №759/4907/18.

Також в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що поведінка відповідачів є недобросовісною та такою, що зводиться до зловживання своїм правом, оскільки їм було виплачено грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення, яка прирівнюється до забезпечення постійним житлом, внаслідок чого відсутні підстави для надання іншого житлового приміщення. Додав, що спірне житлове приміщення в гуртожитку надавалося відповідачам на час проходження служби в академії.

За наведених обставин просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Представник позивача - Плескун Д. А. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Відповідач - ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Пояснив, що не планує продовжувати проживати в гуртожитку разом із сім`єю, виселиться одразу, як тільки буде будинок здано в експлуатацію, в якому вони придбали квартиру.

Інші відповідачі повідомлені про день, час та місце розгляду справи, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів, які не з`явилися в судове засідання, та представника третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що гуртожиток по АДРЕСА_1 , відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить на праві власності державі в особі Міністерства оборони України та перебуває на балансі Національного університету оборони України. Даний гуртожиток призначений для забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців, які проходять військову службу (навчаються) в Університеті та не забезпечені житлом у м. Києві.

07 серпня 2007 року між Національною Академією оборони України та майором ОСОБА_1 був укладений договір про надання житлової площі військовослужбовцям постійного складу Національної Академії оборони України, за яким академія для тимчасового проживання на період проходження служби в Національній Академії оборони України надала ОСОБА_1 та членам його родини кімнату № НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Згідно ордеру від 07.08.2007 №952 ОСОБА_1 та його сім`ї, до складу якої входить дружина ОСОБА_3 , доньки ОСОБА_2 , 2000 року народження, та ОСОБА_4 , 2006 року народження, була надана кімната АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 , видане на його ім`я. ОСОБА_3 є діючим офіцером Збройних Сил України.

26 березня 2008 року ОСОБА_1 був виключений із списків особового складу Академії у зв`язку з направленням до нового місця служби (м. Бендери, тимчасово окупована територія республіки Молдова).

Наказом Міністра оборони України від 19.12.2017 №933 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби і направлений для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до витягу з протоколу Об`єднаної житлової комісії Генерального Штабу Збройних Сил України від 11.11.2020 №24 та наказу начальника Головного управління доктрин та підготовки Генерального Штабу Збройних Сил України від 10.12.2020 №64 в грудні 2020 року ОСОБА_1 та його сім`ї, яка складається з 4 осіб виплачено грошову компенсацію для отримання (придбання) житлового приміщення в розмірі 1 897 793 грн 80 коп., про що свідчать платіжні доручення №64 від 28.12.2020 та №2 від 30.12.2020.

Після отримання вказаної грошової компенсації рішенням Об`єднаної житлової комісії Генерального Штабу Збройних Сил України від 29.01.2021 №26 ОСОБА_1 та члени його сім`ї були зняті з квартирного обліку в гарнізоні м. Києва на підстав ст. 40 ЖК Української РСР,

Судом також встановлено, що 13.01.2021 між ТОВ "Компанія з управління активами "Крістал Ессет Менеджмент" та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, за змістом якого сторони зобов`язуються укласти в майбутньому договір купівлі-продажу квартири, за яким товариство зобов`язується передати у власність (продати) ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 (адреса будівельна), а ОСОБА_3 зобов`язується прийняти цей об`єкт нерухомості та належним чином оплатити його вартість в розмірі 2 177 445 грн 09 коп. Основний договір укладається сторонами не пізніше ніж 30.06.2022.

Пунктом 5.1 попереднього договору визначено, що жодна із сторін не буде нести відповідальність за повне або часткове невиконання будь-якого зі своїх обов`язків за цим договором, якщо невиконання буде наслідком форс-мажорних обставин, що виникли після укладання цього договору. Відповідно до п. 5.2 цього ж договору, під форс-мажорними обставинами слід вважати стихійні лиха, руйнування внаслідок дії вибухових пристроїв, радіаційна, хімічна зараженість, ударні хвилі, війна, блокада чи інші заходи урядів та урядових органів, інші подібні обставини. Після того як відповідач оплатила вартість житла, що будується, забудовник не виконав своїх зобов`язань перед інвестором через введення на території України воєнного стану.

Матеріали справи не містять доказів того, що між ТОВ "Компанія з управління активами "Крістал Ессет Менеджмент" та ОСОБА_3 було укладено основний договір на придбання квартири. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачам на праві власності належить інше житло, в якому вони можуть проживати.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення ст. 124, 125, 132 ЖК Української РСР, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі не підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення, у зв`язку чим правильно відмовив в задоволенні позовних вимог.

З огляду на встановлені судом обставини справи та враховуючи положення ст. 125 ЖК Української РСР, якою визначено, що без надання іншого житлового приміщення не може бути виселено осіб з інвалідністю внаслідок війни та сім`ї військовослужбовців, доводи апеляційної скарги про надання відповідачам грошової компенсації, що, на думку позивача, прирівнюється до забезпечення постійним житлом, не спростовують висновку суду про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Більше того, посилання скаржника на те, що судом не взято до уваги обставини виплати відповідачам грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення судом встановлено обставини виплати відповідачам грошової компенсації та надано правову оцінку доказам на підтвердження цих обставин в сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

В апеляційній скарзі позивач посилався на те, що проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні створює Університету перешкоди у використанні житлових фондів за їх напрямком і така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 01.04.2020 у справі №759/4907/18.

Колегія суддів вважає, що такі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки у справі, яка переглядалася Верховним Судом та на яку посилається скаржник, судами встановлено інші обставини, які є відмінними від обставин у даній справі, яка переглядається.

Так, у справі, яка переглядалася Верховним Судом судами встановлено, що військовослужбовцю разом із сім`єю надана службова трьохкімнатна квартира, яка в подальшому була виключена зі списку службових і надана його родині для постійного проживання. Натомість, у даній справі, яка переглядається, судом встановлено, що ОСОБА_1 разом із сім'єю виплачена грошова компенсація на придбання житла, за яку відповідачами придбано квартиру на стадії будівництва, яке внаслідок війни не здано в експлуатацію. Тобто, відсутнє житло, в яке відповідачі можуть виселитися. Також слід враховувати, що у даній справі, яка переглядається встановлено обставини того, що один з відповідачів є інвалідом ІІ групи внаслідок війни і відповідно до закону не підлягає виселенню із гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. А у справі, яка переглядалася касаційним судом, судами таких обставин не встановлено.

Отже, у даній справі, яка переглядається, та у справі, яка переглядалася Верховним Судом, судами встановлено різні обставини.

В свою чергу, Велика Палата Верховного Суду вказує, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25.04.2018 №925/3/17, пункт 40 постанови від 25.04.2018 №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі №910/8956/15 та 13.09.2017 у справі №923/682/16.

До того ж, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц).

Отже, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, а обов`язковою умовою є саме подібність правовідносин у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

Таким чином, посилання скаржника на не врахування судом першої інстанції висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 та у постановах Верховного Суду від 22.11.2022 у справі №910/20769/20 та від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, не є підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду та встановлення нових обставин, які не були встановлені судом першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національного університету оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 22 вересня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська