Провадження № 22-ц/4808/1130/23
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 липня 2023 року, в складі судді Польської М.В., у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про продовження дії обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про продовження дії обмежувального припису відносно ОСОБА_1 строком на шість місяців.

Заяву обґрунтовувала тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 січня 2020 року розірвано шлюб між нею та ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу сторони залишилися проживати в одному житловому приміщенні. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2023 року видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , яким визначено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , а саме заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_3 . З того часу поведінка заінтересованої особи фактично не змінилася. 24 квітня 2023 року Івано-Франківським РУП ГУНП відкрите кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 на підставі порушення ним обмежувального припису встановленого рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2023 року.

Вважає, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_1 щодо неї є дуже високою, тому наявні підстави для продовження дії обмежувального припису.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 липня 2023 року заяву ОСОБА_3 , заінтересована особа: ОСОБА_1 про продовження дії обмежувального припису задоволено частково.

Продовжено дію обмежувального припису виданого на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2023 року у справі №344598/23 відносно ОСОБА_1 строком на 6 місяців, з 25.07.2023р. по 25.01.2024р.

Продовжено дію раніше застосованих заходів тимчасового обмеження прав та покладених обов`язків на ОСОБА_1 , а саме:

- заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_3 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу. Вважає, рішення суду незаконним та необґрунтованим, вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Зазначає, що заявниця ОСОБА_3 не долучила будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ним відносно ОСОБА_3 домашнього насильства після ухвалення рішення Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2023 року.

Водночас суд першої інстанції посилаючись на те, що на його думку існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, належним чином не обгрунтував такі висновки.

На думку апелянта, висновки суду є необ?єктивними та грунтуються на припущеннях.

Зазначив, що після ухвалення Івано-Франківським міським судом рішення від 24 січня 2023 року про застосування обмежувального припису, не вчиняв відносно заявниці будь-яке насильство, а тому підстави для продовження обмежувального припису відносно нього на даний час відсутні.

Просить скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 05 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про продовження обмежувального припису.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Заявниця ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Постановляючи рішення про задоволення заяви про продовження дії обмежувального припису суд першої інстанції виходив з того, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 січня 2020 року.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишились проживати в одному житловому приміщенні квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та є співвласниками даної квартири.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2023 року видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього обов`язки, зокрема заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_3 .

У поданій до суду заяві про продовження дії обмежувального припису на 6 місяців, заявник посилалась на те, що ОСОБА_1 не зважаючи на виданий обмежувальний припис, й надалі систематично вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство.

Частиною першою статті 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до першої та другої частин статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Верховний Суд зауважує, що вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 09 лютого 2022 року у справі № 607/10853/21, провадження № 61-20491св21.

Звертаючись до суду із заявою про продовження дії обмежувального припису ОСОБА_1 , заявниця обґрунтувала вимоги тим, що він продовжує вчиняти щодо неї фізичне та психологічне насильство, що підтверджується відкритим кримінальним провадженням від 24 квітня 2023 року Івано-Франківським РУП ГУНП про порушення обмежувального припису встановленого рішення Івано-Франківського міського суду від 24 січня 2023 року, у зв`язку з чим є ймовірність в майбутньому проявів домашнього насильства.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 ствердила суду, що після винесення судом обмежувального припису, ОСОБА_1 періодично зловживає спиртними напоями та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння проявляє надмірну агресію щодо неї, погрожує їй та ображає, зокрема у квітні 2023 року залишив їй лист образливого змісту, а також всупереч забороні телефонував їй, у зв`язку з чим вона звернулася із заявою про вчинення останнім кримінального правопорушення, що підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000308, дата реєстрації 24.04.2013 року.

Із матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2023 року судом першої інстанції відкрито провадження в справі за заявою ОСОБА_3 про продовження дії обмежувального припису щодо ОСОБА_1 та призначено до розгляду на 14.00 год 26.06.2023 року. Копію заяви про продовження дії обмежувального припису з додатками, заінтересована особа ОСОБА_1 отримав 23.06.2023 року, однак у судове засідання 26.06.2023 року не з`явився, надіслав на адресу суду заяву про перенесення розгляду справи, посилаючись на те, що через обставини що склалися, до суду з`явитися не може, однак таких обставин та доказів на їх підтвердження не навів.

При цьому, ОСОБА_1 будь-яких заперечень щодо заяви про продовження дії обмежувального припису не надав, не підтвердив та не спростував обставини щодо кримінального провадження про його обвинувачення за ст. 390-1 КК України за умисне невиконання обмежувальних приписів особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

В ході розгляду справи в апеляційній інстанції встановлено, що вироком Івано-Франківського міського суду від 27.06.2023 року (який не набув чинності, справа перебуває у провадженні апеляційного суду) ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України.

Вказані обставини представник апелянта не заперечив, однак будь-яких пояснень щодо вчинення апелянтом психологічного насильства щодо ОСОБА_3 не надав, натомість вимоги апеляційної скарги обґрунтовував недоведеністю заявлених вимог ОСОБА_3 .

Колегія суддів звертає увагу, що за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6цього Кодексу (ст. 350-7 ЦПК України).

Тобто, обмежувальний припис може бути продовжено на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням.

Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання для всіх прав та інтересів.

Поряд з цим, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП таКК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_3 є потерпілою особою від психологічного насильства з боку ОСОБА_1 , що виражається у погрозах ОСОБА_3 та її залякуванні.

Оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення таких дій заінтересованою особою ОСОБА_1 по відношенню до заявниці та настання відповідних наслідків їх вчинення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність високого рівня небезпеки продовження вчинення домашнього насильства щодо заявниці, а остання, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому вимоги про продовження обмежувального припису відносно ОСОБА_1 , щодо встановлення заборон є необхідним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-383, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 05 липня 2023 року без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2023 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин