Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/2983/23
Провадження № 2/711/1259/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.08.2023 м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі судового засідання Щокань В.М.,

за участі:

представниці позивача

адвоката - Барської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.09.2007 між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладений кредитний договір №CSIPGK00000206, згідно з умовами пункту 7.1 якого він отримав кредит у розмірі 68875 доларів США на строк з 12.09.2007 по 12.09.2032 на такі цілі: 55000,00 доларів США на придбання нерухомості та 13875,00 доларів США на сплату майбутніх страхових платежів. Погашення кредиту він мав обов`язок здійснювати щомісячними платежами у розмірі 618,34 доларів США, а за користування кредитними коштами повинен був сплачувати відсотки у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної комісії у розмірі 0,2% від суми наданого кредиту. Водночас, умовами п. 2.3.7 кредитного договору визначено, що банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 7.1 договору, у тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно. Кредитний договір № CSIPGK00000206 нотаріально не посвідчувався.

Позивач також вказує, що несвоєчасне повернення отриманих ним у кредит коштів стало підставою для звернення банку у 2010 році з позовом до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вимогою про дострокове стягнення з нього отриманого кредиту у розмірі 57543,49 доларів США, що за курсом гривні до долара США в 7,70 грн. на день вирішення спору складало 443 084,87 гривень. Ухваленим 23.03.2010 у справі №2-147/10 рішенням заявлені банком вимоги задоволені і з нього на користь банку, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, стягнуто 443 033 грн. 35 коп.

Крім того, 28.04.2012 банк знову звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовними вимогами до нього, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки зі зняттям осіб з реєстраційного обліку. Ухваленим 24.04.2014 рішенням у справі №2314/3783/2012, суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CSIPGK00000206 від 12.09.2007 у розмірі 10489,77 доларів СІНА, яка виникла за період з 12.03.2009 по 17.01.2012, звернув стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Разом з тим, ухвалюючи 24.04.2014 рішення у справі №2314/3783/2012, суд встановив, що розмір його боргу за кредитним договором №CSIPGK00000206 становить 10489,77 доларів США, з яких 1209,04 доларів США - заборгованість за кредитом; 5830,80 доларів США - заборгованість по процентах, 1210 доларів США - заборгованість по комісії; 2239,93 доларів США - пеня. До того ж, судом встановлено, що 17.12.2010, на виконання рішення суду, він перерахував банку 22000 доларів США для часткового погашення заборгованості за кредитним договором.

Як зазначено, на виконання рішення суду від 23.03.2010 у справі №2-147/10, 30.04.2010 було відкрите виконавче провадження №18992673, яке постановою виконавця від 15.12.2010 закінчене у зв`язку з поверненням виконавчого листа за заявою стягувача.

Рішення суду у справі № 2314/3783/12 зверталось до виконання тільки у частині стягнення судового збору.

У позовній заяві вказано, що 06.12.2019 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинила виконавчий напис №3330, за яким звернула стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , з метою погашення безспірної заборгованості за кредитним договором №CSlPGK00000206 від 12.09.2007 у розмірі: заборгованість за кредитом 46247,27 доларів США; заборгованість за відсотками 40970,47 доларів США; комісія - 11330,00 доларів США; пеня - 121788,87 доларів США, а всього 220336,61 доларів США, що становить 5 547 124 грн. 87 коп. Нотаріус вказала, що строк, за який провадиться стягнення, складає одинадцять років одинадцять місяців вісім днів, а саме з 12.07.2007 по 20.08.2019. У виконавчому написі зазначено, що він набирає чинності з дати його реєстрації у реєстрі для вчинення нотаріальних дій, тобто з 06.12.2019, і може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з дня вчинення.

Виконавчий напис до виконання не звертався, однак 22.11.2022 до Придніпровського районного суду міста Черкаси надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з нього на користь банку, у порядку, визначеному ст. 625 ЦК України, 3% річних з заборгованості за тілом кредит 46247,27 доларів США.

На його думку, банк вважає, що вчиненим 06.12.2019 приватним нотаріусом Бондар І.М. виконавчим написом підтверджується факт його боргу за тілом кредиту у розмірі 46247,27 доларів США, а тому між ним та відповідачами виник юридичний спір щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Так, з ухваленням 23.03.2010 Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі №2-147/10 рішення про дострокове стягнення з нього отриманого кредиту у розмірі 57543,49 доларів США, що за курсом гривні до долара США в 7,70 грн. на день вирішення спору складало 443084 грн. 87 коп., право нараховувати проценти за користування кредитними коштами, комісію та пені у банку припинилось, оскільки судом задоволена його вимога про дострокове стягнення усієї суми кредиту.

Позивач вважає, що наведені обставини та їх нормативно-правове регулювання дають обґрунтовані підстави для висновку про те, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. при вчиненні 06.12.2019 оспорюваного виконавчого напису не переконалася належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості.

Враховуючи наведені вище обставини, позивач просить:

-визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 06.12.2019, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований у реєстрі за № 3330, про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 ;

-судові витрати віднести на рахунок відповідача.

Ухвалою суду від 19.05.2023 позовну заяву прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строки для подачі заяв по справі. Зобов`язано приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надати суду у строк до 10.07.2023 засвідчені належним чином копії виконавчого напису № 3330 від 06.12.2019 та всіх документів, на підставі яких вчинено цей напис.

05.07.2023 до суду надійшов письмовий відзив АТ КБ «Приватбанк» на позовну заяву, але представником не надано довіреність щодо представництва позивача, в тому числі щодо права подачі та підпису такої процесуальної заяви, не вказано прізвище, ім`я та по-батькові представника, а тому він повернутий без розгляду, на підставі ч.4 ст. 183 ЦПК України.

Ухвалою суду від 26.07.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представниця позивача адвокат Барська Т.М. підтримала заявлені позовні вимоги та просила задовольнити у повному обсязі на підставі обґрунтування, що наведене у позові та з урахуванням доданих до нього доказів. Крім того, зазначила, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не підтвердила, на підставі яких документів вона вчинила оспорюваний виконавчий напис. До того ж, звернула увагу на те, що рішення від 2010, від 2012, ні виконавчий напис не знаходяться на виконанні в органах державної виконавчої служби чи приватних виконавців. На її думку, позовні вимоги до приватного виконавця пред`явлені вірно і обраний належний спосіб захисту. Судові витрати просила стягнути з відповідачів на її користь. До того ж, підтвердження витрат на правничу допомогу будуть подані до суду у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

У судове засідання представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Про поважність причин неявки не повідомлено.

У судове засідання відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не з`явилася, хоча повідомлялася судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомлено. Відзив на позов не подано.

Заслухавши думку представниці позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 06.12.2019 вчинено виконавчий напис, який зареєстровано у реєстрі за № 3330 про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою погашення безспірної заборгованості за кредитним договором №CSlPGK00000206 від 12.09.2007 у розмірі: заборгованість за кредитом 46247,27 доларів США; заборгованість за відсотками 40970,47 доларів США; комісія - 11330,00 доларів США; пеня - 121788,87 доларів США, а всього 220336,61 доларів США, що становить 5 547 124 грн. 87 коп. Строк, за який провадиться стягнення складає одинадцять років одинадцять місяців вісім днів, а саме з 12.07.2007 по 20.08.2019. У виконавчому написі зазначено, що він набирає чинності з дати його реєстрації у реєстрі для вчинення нотаріальних дій, тобто з 06.12.2019, і може бути пред`явлений до виконання протягом трьох років з дня вчинення.

Вказаний вище виконавчий напис до виконання не звертався.

З доданих до позовної заяви матеріалів вбачається, що 12.09.2007 між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладений кредитний договір №CSIPGK00000206, відповідно до умов пункту 7.1 якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 68875 доларів США на строк з 12.09.2007 по 12.09.2032 на такі цілі: 55000,00 доларів США на придбання нерухомості та 13875,00 доларів США на сплату майбутніх страхових платежів.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов вказаного вище договору, на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.03.2010 по справі № 2-147/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору №CSIPGK00000206 від 12.09.2007 у сумі 443 033,35 грн., судові витрати у сумі 1730,00 грн., а всього 444763,35 грн.

До того ж, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24.04.2014 по справі № 2314/3783/2012 ухвалено: у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CSIPGK00000206 від 12.09.2007 у розмірі 10489,77 доларів США, яка виникла за період з 12.03.2009 по 17.01.2012 звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ ПриватБанк з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з кожного на користь ПАТ КБ ПриватБанк по 804 грн. 75 коп. судового збору. При розгляді даної справи суд встановив, що розмір боргу ОСОБА_1 за кредитним договором №CSIPGK00000206 становить 10489,77 доларів США, з яких 1209,04 доларів США заборгованість за кредитом; 5830,80 доларів США заборгованість по процентах, 1210 доларів США заборгованість по комісії; 2239,93 доларів США пеня. Також під час вирішення цього спору суд встановив, що 17.12.2010, на виконання рішення суду, ОСОБА_1 перерахував ПАТ КБ «Приватбанк» 22000 доларів США для часткового погашення заборгованості за кредитним договором.

Вказані вище обставини встановлені судовими рішеннями від 23.03.2010 по справі № 2-147/10 та від 24.04.2014 по справі № 2314/3783/2012, а тому, відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Разом з тим, судом встановлено, що 22.11.2022 до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у порядку, визначеному ст. 625 ЦК України, 3% річних з заборгованості за тілом кредиту 46247,27 доларів США (судова справа № 711/6158/22). Ухвалою суду від 09.01.2023 відкрито провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду.

Як вбачається з відповіді Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції № 5884 від 03.02.2023, на виконання рішення суду від 23.03.2010 у справі №2-147/10, 30.04.2010 було відкрите виконавче провадження №18992673, яке постановою виконавця від 15.12.2010 закінчене у зв`язку з поверненням виконавчого листа за заявою стягувача. Крім того, рішення суду у справі №2314/3783/12 зверталось стягувачем до виконання лише у частині стягнення судового збору.

Варто зауважити, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., на виконання ухвали суду від 19.05.2023, до суду не надано копії всіх документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 3330 від 06.12.2019 про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Відповідно, суд розглядає справу з врахуванням вимог ч. 10 ст. 84 ЦПК України, зокрема з урахуванням наданих позивачем: виконавчого напис № 3330 від 06.12.2019 та кредитного договору №CSIPGK00000206 від 12.09.2007, укладеного між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що сам по собі факт подання стягувачем документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до Переліку, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999, не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відсутні докази, що нотаріус перевірив факт отримання вимоги боржником.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені статтею 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, кредитний договір за своїм змістом є консенсуальним, двостороннім, відплатним договором та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції від 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595.

Згідно з ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції ЗУ №775-ІХ від 14.07.2020, що чинна з 08.08.2020, зокрема і на час виниклих правовідносин вчинення виконавчого напису) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Відповідно до п.п. 3.5 п. 3 гл. 16 розд ІІ Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (ст. 50 Закону «Про нотаріат», у редакції ЗУ №775-ІХ від 14.07.2020, що чинна з 08.08.2020, зокрема чинній на час виниклих правовідносин).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості у позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Із огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем або іншу відповідальність перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 29.03.2019 за наслідками розгляду цивільної справи №137/1666/16-ц, від 02.07.2019 у справі №916/3006/17 та постанові Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №369/6415/17 з подібних правовідносин.

На думку суду, у даному випадку, відсутні докази про те, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, враховуючи ряд судових рішень, постановлених щодо ОСОБА_1 .

Крім того, під час розгляду справи судом не встановлено об`єктивних даних вважати, що нотаріусу були надані для вчинення виконавчого напису оригінал кредитного договору, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, які передбачено надавати для одержання виконавчого напису, відповідно до п.п. «а», «б» п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відсутні відомості про те, що боржникові надсилалася і отримана ним претензія кредитора щодо розміру заборгованості на час вчинення виконавчого напису.

Суд звертає увагу на те, що у постанові Верховного Суду від 10.11.2021 (справа № 758/14854/20) зазначено, що учинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача доведено ті обставини, на які він покликається як на обґрунтування своїх вимог, а тому, у контексті наведеного, суд вважає, що позов є обґрунтованим і доведеним. При цьому, відповідачем АТ КБ «Приватбанк» жодними належними, допустимими та переконливими доказами не спростовано доводи позивача. Крім того, й відповідачем приватним нотаріусом Бондар І.М. не були надані документи, які були надані банківською установою задля вчинення виконавчого напису, незважаючи на ухвалу суду від 19.05.2023, а тому суд розглядає справу за наявними доказами.

Разом з тим, враховуючи правові висновки Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 519/77/18, від 15.04.2020 у справі № 474/106/18 та від 12.11.2020 у справі № 200/3452/17, суд звертає увагу, що нотаріус не може бути відповідачем і нести відповідальність у цій категорії справ, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Так, порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат»

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому у нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. будь-яким чином порушені, не визнані або оспорюються його права, свободи чи інтереси, а тому у частині позовних вимог до відповідача приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., слід відмовити. При цьому, слід зазначити, що на запитання головуючого по справі, представниця позивача зазначила, що нотаріус є належним відповідачем у справі і підстав змінювати його статус у цьому судовому процесі, немає.

За результатами розгляду справи, суд погоджується з доводами позивача та встановив, що приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. не пересвідчилася у безспірності заборгованості боржника і не врахувала, що нею вчинено виконавчий напис на суму, яка не відповідає безспірній сумі заборгованості, про існування якої позивачу відомо не було. Так, суду не надано відомостей про те, що нотаріусу були надані підтвердження того, що боржник отримав від стягувача вимогу щодо розміру заборгованості, що б дало останньому можливість спростувати доводи стягувача і нотаріусу пересвідчитися у безспірності чи спірності заявлених вимог.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалася сторона позивача, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки судом встановлено порушення прав та інтересів позивача, а також той факт, що нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , не було дотримано всіх вимог, передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій. В іншій частині вимог, зокрема, пред`явлених до приватного нотаріуса Бондар І.М. слід відмовити, оскільки він не є належним відповідачем.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. (квитанція від 11.05.2023), який підлягає стягненню з відповідача АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 259, 268, 280-282 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3330 від 06.12.2019, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати - судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

В іншій частині відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 04.09.2023.

Головуючий: С. М. Позарецька