провадження № 22-ц/824/9285/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації м. Києва) Музиченко Олени Володимирівни, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: Акціонерне товариство «УніверсалБанк», ОСОБА_3 , про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію та поновлення запису про право власності на майно, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати дії державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації м. Києва) Музиченко О.В. протиправними та скасувати рішення від 22 лютого 2022 року, індексний номер - 63621484 про припинення права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис № 48496306 про право власності ОСОБА_1 на квартиру, загальною площею 61,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову в якій просив накласти арешт та заборону на відчуження квартири, загальною площею 61,3 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач вважає дії державного реєстратора протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та самого пред`явленого рішення суду та призвели до протиправного позбавлення ОСОБА_1 права власності на вказане майно. Нині ОСОБА_1 через незаконні дії реєстратора офіційно не є власником квартири. Натомість, на виконанні у приватного нотаріуса Русецького П.С. перебувають виконавчі документи щодо стягнення з ОСОБА_3 (колишнього власника квартири) суми, що перевищує 87 860 швейцарських франків. Приватний виконавець вважаючи вказану квартиру власністю ОСОБА_3 звернувся в суд з поданням, де в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_1 просив звернути стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить начебто ОСОБА_3 , але право власності на яке не поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначене подання було задоволено судом, і як наслідок, 14 квітня 2023 року біля вхідних дверей позивач виявив вимогу приватного виконавця, де останній вимагає надати доступ оцінювачу в квартиру для проведення її оцінки і відповідно реалізації в майбутньому. Відтак, існує загроза, що найближчим часом вказана квартира буде оцінена і передана для реалізації на сетам на користь третіх осіб, а тому існують достатні підстави для забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів позбавить позивача на ефективний захист свого порушеного права та може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи оскаржувану ухвалу суд прирівняв такий спосіб забезпечення як накладення арешту на квартиру та заборону на відчуження квартири до зупинення виконання судових рішень. Однак, вказані висновки є необґрунтованими, адже виконавець в процесі виконання судового рішення щодо стягнення коштів з ОСОБА_3 не обмежений звертати стягнення на його офіційно зареєстроване майно (рухоме та нерухоме), грошові кошти тощо. Наразі, в силу позовних вимог щодо відновлення записів про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_1 в якості забезпечення позову прохалось накласти арешт та заборону на відчуження цієї ж самої квартири, що є адекватним та співмірним на думку позивача. Відмова накласти арешт на квартиру зумовить її продаж через ДП «Сетам» та передачу добросовісному набувачу. Як наслідок, до моменту завершення судового процесу право позивача не буде відновлене, натомість останній буде вимушений вживати ряд інших заходів для повноцінного поновлення, що ставить під сумнів взагалі доцільність подання вказаного позову та його розгляд, оскільки майбутній покупець буде вважатись добросовісним, в якого відповідно до вимог ст. 388 ЦК України заборонено витребовувати майно. Таким чином, арешт спірної квартири, на яку позивач має усі законні права, не зупинить виконання рішення і не зупинить виконавче провадження, у зв`язку із тим, що виконавець не буде позбавлений можливості виконувати судове рішення шляхом здійснення стягнення на інше майно боржника, в тому числі, але не виключено на його заробітну плату, рухоме та нерухоме майно, яке власне зареєстроване за ним тощо. Однак, судом під час винесення рішення, вказані обставини не взяті до уваги, натомість зроблені помилкові висновки.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що, позивач, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову фактично просить зупинити виконання судових рішень, що є не допустимим.

Апеляційний суд по суті погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із пунктом 5 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, позивач вказує, що дії державного реєстратора є протиправними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та самого пред`явленого рішення суду та призвели до протиправного позбавлення ОСОБА_1 права власності на вказане нерухоме майно. Нині ОСОБА_1 через незаконні дії реєстратора офіційно не є власником квартири. Натомість, на виконанні у приватного нотаріуса Русецького П.С. перебувають виконавчі документи щодо стягнення з ОСОБА_3 (колишнього власника квартири) суми, що перевищує 87 860 швейцарських франків. Приватний виконавець, вважаючи вказану квартиру власністю ОСОБА_3 звернувся в суд з поданням, де в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_1 просив звернути стягнення на нерухоме майно.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову у спосіб визначений п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позивач не звернув уваги, що його позовна заява не містить жодних вимог, щодо квартири, на яку він просить накласти арешт.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 придбав спірну квартиру з прилюдних торгів, які в судовому порядку були визнані недійсними.

За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Зазначене свідчить про відсутність у позивача права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, позивач не звернув уваги, що державна реєстрація права власності за своєю суттю є процедурою посвідчення державою відповідного права, яке набуте до такої реєстрації у встановленому законом порядку. Державна реєстрація права власності не підмінює собою набуття відповідного права, а лише посвідчує його.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заходи забезпечення, які просить застосувати позивач, не є співмірними з заявленими вимогами і жодним чином не забезпечують виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Отже, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав до забезпечення позову у спосіб зазначений позивачем, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.