Справа № 364/533/23
Провадження № 2/364/171/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.09.2023 року Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Глазкової Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Кулинич Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Володарка Київської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

У липні 2023 ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Романішин Є.В., звернулась до Володарського районного суду Київської області з позовною заявою до Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . Померлій належав житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно до якого усе належне їй майно після смерті заповіла своїй доньці ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом та в установлений законом строк прийняла спадщину, зокрема земельну ділянку загальною площею 3,9721 га, яка розташована на території Пархомівської сільської ради Білоцерківського району. Інших спадкоємців не має.

На звернення позивача щодо спадкування житлового будинку після смерті ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Володарського районного нотаріального округу Бабак В.С. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності спадкодавця на нерухомість. Для вирішення питання спадкування позивачу було запропоновано звернутися до суду.

Позивач зазначила, що житловий будинок належав її матері, після її смерті вона фактично прийняла спадщину, оскільки проживала у цьому будинку, однак оригінал свідоцтва про право власності на будинок втрачений, про що зроблено відповідне оголошення у газеті.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач посилаючись на положення книги 6 Спадкове право Цивільного кодексу України та ст.ст. 328, 392 ЦК України, а також на те, що вона є спадкоємцем за заповітом та прийняла спадщину, у строк визначений ст. 1270 ЦК України після смерті своєї матері, наразі не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок , просить визнати за нею право власності на житловий будинок у порядку спадкування за заповітом.

Представник позивача у судовому засіданні надав аналогічні пояснення як у позові, просив задовольнити позовну заяву.

Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлена у встановленому законом порядку про розгляд справи.

Представник Володарської селищної ради у судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та копію спадкової справи, суд доходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є рідною донькою померлої ОСОБА_3 , зокрема це стверджується копіями свідоцтв про народження та про одруження (а.с.8-9).

Мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 27.01.2012 виконавчим комітетом Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області (а.с.5).

З копії заповіту, посвідченого секретарем Пархомівської сільської ради Кошовою В.О., зареєстрованого за № 23 від 21.03.2000 року вбачається, що ОСОБА_3 розпорядилась належним їй за життя майном заповіла своїй доньці ОСОБА_2 .

Наявність вказаного заповіту та його чинність підтверджується копією Інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів та зі спадкового реєстру.

Заявою від 05.07.2012 року позивач ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті матері за заповітом (а.с.25).

Цього ж дня приватним нотаріусом Володарського нотаріального округу Бабак В.С. було заведено спадкову справу за №68/2012 після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , про що свідчить копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 05.07.2012 року, спадкова справа № 53041947.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що 05.07.2012 дійсно ОСОБА_2 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, з даної заяви встановлено, що жодних спадкоємців не має.

На час смерті ОСОБА_3 , мешкала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки №248, виданої 03.07.2012 року Пархомівською сільською радою, яка міститься в матеріалах справи. Зокрема, в даному будинку також зареєстрована та проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно у виді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

З копії свідоцтва про право власності на вказаний будинок, виданого виконавчим комітетом Пархомівської сільської ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Володарської районної ради народних депутатів № 128 від 03.07.1989 власником будинку за адресою АДРЕСА_1 , зазначена ОСОБА_3 .

З копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду за вищевказаною адресою: встановлено, що єдиним власником будинку є ОСОБА_3 , яка там і була зареєстрована.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації підтверджується право приватної власності ОСОБА_3 на вказаний будинок ( а.с. 15-16,22-23).

Листом від 27.02.2013 року за вих. №24 приватним нотаріусом Володарського нотаріального округу роз`яснено позивачу, що оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на житловий будинок, то неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, для вирішення питання спадкування позивачу було рекомендовано звернутися до суду (а.с.26).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1статті 4 ЦПК України, частиною 1статті 15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У абзаці1-2 пункту37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ№ 5від 07.02.2014року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено: з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належними відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Згідно зі ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом (ст. 1245 ЦК України).

В судовому засіданні було встановлено і підтверджено доказами, що позивач є донькою померлої ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження та про одруження.

Також встановлено, що інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, не має.

Таким чином, єдиний спадкоємець, який після смерті ОСОБА_3 , має право на отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно за заповітом є її дочка- позивач.

Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язані звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.1,5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивач у відповідності до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, згідно до вимог ст. 1269 ЦК України прийняла спадщину у строк визначений законом, звернувшись 05.07.2012 року до нотаріуса з відповідною заявою. Згідно копії спадкової справи інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, не встановлено. Ці обставини сторонами не оскаржені та підтверджуються матеріалами справи.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на вищевказане майно зареєстроване за померлою ОСОБА_3 .

Позивач позбавлена можливості прийняти спадщину після смерті матері через відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа на житловий будинок.

З урахуванням викладеного, оскільки іншим чином отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно не можливо через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на будинок, беручи до уваги, що інших спадкоємців не має, які б прийняли спадщину, з урахуванням того, що дійсно власником майна є померла ОСОБА_3 , суд доходить висновку, що у даному випадку наявні підстави для переходу права власності в порядку спадкування на спадкове майно та набуття ОСОБА_2 права власності в порядку спадкування за заповітом.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що захист прав позивача, як спадкоємця спірного майна, можливий лише в судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 376,392,1216-1218, 1220,1233,1241,1261,1268,1269,1270 ЦК України, ст.ст. 2,4,5,12,13,141,258,259,263-265, 352,354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_2 до Володарської селищної ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) право власності у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.09.2023 року.

Суддя Ю. О. Глазкова