Номер провадження: 22-з/813/239/23
Справа № 523/3808/21
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

05.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними та витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, предмет якого в подальшому змінювала, до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними та витребування земельної ділянки, а саме:

- визнати недійсним договір дарування, посвідчений 03.02.2021 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за реєстровим № 144;

- визнати недійсним договір дарування, посвідчений 03.02.2021 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. за реєстровим № 204;

- витребувати у ОСОБА_1 на користь позивача земельну ділянку площею 1,00 га., в тому числі по угіддях: 1,00 га - рілля, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1279.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Ричков Максим Юрійович подав апеляційну скаргу.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ричкова Максима Юрійовича задоволено частково. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2022 року в мотивувальній частині щодо підстав відмови у задоволенні вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 08.02.2021 року змінено та викладено її в редакції цієї постанови суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення - залишено без змін.

03.05.2023 року, через засоби поштового зв`язку, від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, що мотивована тим, що 28.02.2023 року Одеським апеляційним судом у справі ухвалено постанову, під час оголошення якої заявник присутнім не був, копію цієї постанови заявник отримав з Єдиного державного реєстру судових рішень. Заявник наголошує, що при винесенні постанови суд не вирішив питання про судові витрати, які заявник поніс при розгляді справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Представництво інтересів ОСОБА_1 здійснює Адвокатське бюро «ВЯЧЕСЛАВА ДМИТРІЄВА» в особі керуючого бюро, адвоката Дмитрієва Вячеслава Петровича. Так, на підставі договору про надання правової допомоги №22/10/2021 від 22 жовтня 2021 року Адвокатське бюро «ВЯЧЕСЛАВА ДМИТРІЄВА» представляло інтереси заявника в Біляївському районному суді Одеської області та в Одеському апеляційному суді. Відповідно до пункту 4.2 вказаного договору за правову допомогу, що надавалась за цим договором, Адвокатському бюро заявник зобов`язаний сплатити гонорар, розмір якого складає 70 000 гривень.

За таких підстав, ОСОБА_1 просить ухвалити додаткове рішення у даній справі про стягнення з ОСОБА_2 на його користь судові витрати, які він поніс при розгляді справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 70 000 грн.

До відповідної заяви заявник додає копії договору про надання правової допомоги №22/10/2021 від 22 жовтня 2021 року та акту про витрати часу на надання правової допомоги - детальний опис обсягу наданих послуг та виконаних робіт від 17.04.2023 року.

Судовим запитом від 15.05.2023 року матеріали вищевказаної справи витребувано з районного суду для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.

30.05.2023 року матеріали справи надійшли до Одеського апеляційного суду.

Оскільки розгляд апеляційної скарги здійснювався з викликом учасників справи у судове засідання, то з метою додержання процесуальних прав сторін розгляд цієї заяви проводиться з повідомленням учасників процесу.

З урахуванням перебування колегії суддів у відпустці, приймаючи до уваги навантаження та кількість справ, що призначені до розгляду, заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат до розгляду призначено на 05 вересня 2023 року на 15-30 год., про що сповіщено сторін у справі.

Учасники процесу відповідно ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи на 05.09.2023 року на 15-30 год., проте у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд за їхньої відсутності до суду не подавали.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Ричкова Максима Юрійовича, через засоби електронного зв`язку, 31.08.2023 року до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, відповідно до якої адвокат просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про стягнення за позивача судових витрат в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат та заперечення на неї, колегія суддів приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Серед основних засад цивільного судочинства визначено, зокрема принципи верховенства права, змагальності сторін, диспозитивності, пропорційності та відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За приписами ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80, 89 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Крім того, в ч. 1 ст. 58 ЦПК України закріплено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (пункт 53).

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 161/5317/18 (провадження № 61-3454св22) містяться висновки про те, що аналіз норм статті 126, 137, 141 ЦПК України вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, тобто крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду.

Верховний Суд у додатковій постанові від 30 листопада 2022 року в справі № 728/2519/21 звертав увагу, що посилання в касаційній скарзі на розмір витрат, які сторона планує понести у зв`язку з касаційним переглядом справи, не є тотожним із заявою про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

З матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

02.03.2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними та визнання права власності.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2021 року дану позовну заяву передано на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області.

Після усунення позивачем недоліків, зазначених судом, ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 07 липня 2021 року відкрито загальне позовне провадження по справі.

04.08.2021 року адвокат Дмитрієв В.П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до районного суду з заявою про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді, в якому просив внести дані РНОКПП до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи, перевести в електронну форму процесуальні та інші документи по справі, що надійшли до суду в паперовому вигляді.

До заяви додано ордер серії ОД № 506406 від 03.08.2021 року, відповідно до якого адвокат Дмитрієв В.П. надає правову допомогу ОСОБА_1 в Біляївському районному суді Одеської області на підставі договору про надання правової допомоги від 02.08.2021 року № 2/08.

18.10.2021 року ОСОБА_1 надав до районного суду відзив на позовну заяву про визнання договорів недійсними та визнання права власності, в якому ОСОБА_1 у порядку п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України зазначив, що відповідач навів попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, зокрема відповідач очікує понести судові витрати, пов`язані зі сплатою гонорару за правничу допомогу адвокатом, у розмірі 15 000 грн.

21.10.2021 року адвокат Дмитрієв В.П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , брав участь в судовому засіданні суду першої інстанції. Доказів понесених судових витрат адвокатом до суду не надано.

04.11.2021 року сторона позивача подала до районного суду заяву про зміну предмету позову.

12.11.2021 року ОСОБА_1 подав до районного суду заперечення на заяву про зміну предмета позову. Заяв про збільшення судових витрат, понесених відповідачем в суді першої інстанції, та доказів цих витрат заперечення не містять.

17.12.2021 року та 23.06.2022 року адвокат Дмитрієв В.П., діючи в інтересах ОСОБА_1 , брав участь в судових засідань суду першої інстанції. Доказів понесених судових витрат адвокатом до суду не надано, як і не вказано про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

23.06.2022 року Біляївським районним судом Одеської області у справі ухвалено рішення по суті позовних вимог, яким відмовлено у задоволенні таких вимог.

05.08.2023 року представник ОСОБА_2 адвокат Ричков М.Ю. подав да суду апеляційну скаргу на рішення суду від 23.06.2022 року.

Після усунення апелянтом/позивачем недоліків, зазначених судом, ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року у справі відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

15.12.2022 року, через засоби поштового зв`язку, від ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Ричкова М.Ю., подану у зв`язку з оскарженням рішення суду від 23.06.2022 року. Посилань та доказів понесених відповідачем судових витрат в суді апеляційної інстанції відзив не містить.

28.02.2023 року Одеським апеляційним судом ухвалено постанову по суті апеляційної скарги, якою рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2022 року в мотивувальній частині щодо підстав відмови у задоволенні вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 08.02.2021 року змінено та викладено її в редакції цієї постанови суду апеляційної інстанції, в іншій частині, рішення залишено без змін.

05.05.2023 року до Біляївського районного суду Одеської області, через засоби поштового зв`язку, надійшла заява ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, що датована 10.04.2023 року та містить посилання на постанову Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 18 травня 2023 року дана заява повернута заявнику.

03.05.2023 року, через засоби поштового зв`язку, ОСОБА_1 надіслав до Одеського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просить ухвалити додаткове рішення у даній справі про стягнення з ОСОБА_2 на його користь судові витрати, які він поніс при розгляді справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу, в сумі 70 000 грн.

До відповідної заяви заявник додає копію договору про надання правової допомоги №22/10/2021 від 22 жовтня 2021 року, що укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Дмитрієвим В.П., у зв`язку зі зміною організаційно-правової форми адвокатської діяльності адвоката Дмитрієва В.П. та на виконання умов договору про надання правової допомоги № 2/08 від 2 серпня 2021 року, та копію акту про витрати часу на надання правової допомоги - детальний опис обсягу наданих послуг та виконаних робіт від 17.04.2023 року, підписаного ОСОБА_1 та адвокатом Дмитрієвим В.П.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору ОСОБА_1 доручає, а АБ приймає на себе зобов`язання надавати усіма законними методами та способами правову допомогу у цивільній справі № 523/3808/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договорів дарування земельної ділянки недійсними та витребування земельної ділянки.

Згідно п. 4.2 - 4.3 даного договору гонорар (вартість правової допомоги) за даним договором становить 70 000 (сімдесят тисяч) грн. За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується сторонами. В акті вказується обсяг наданої АБ правової допомоги і її вартість.

Згідно акту від 17.04.2023 року вбачається, що за договором про надання правової допомоги № 22/10/2021 від 22 жовтня 2021 року Адвокатським бюро «ВЯЧЕСЛАВА ДМИТРІЄВА» в особі керуючого бюро, адвоката Дмитрієва В.П., було надано ОСОБА_1 правову допомогу у справі № 523/3808/21 за позовом ОСОБА_2 про визнання договорів дарування земельної ділянки недійсними та витребування земельної ділянки, під час її розгляду в судах першої та апеляційної інстанції загальним терміном 32,5 годин., при цьому ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити АБ гонорар в розмірі 70000 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що апеляційним судом за результатом перегляду справи змінено рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині щодо підстав відмови у задоволенні вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 08.02.2021 року та викладено її в редакції постанови суду апеляційної інстанції від 28.02.2023 року, в іншій частині, рішення залишено без змін. Тобто, за правилами ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд повноважний здійснити перерозподіл судових витрат.

Водночас, за матеріалами справи вбачається, що під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій відповідач ОСОБА_1 вказав про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що пов`язані зі сплатою гонорару за правничу допомогу адвокатом, у розмірі 15 000 грн. лише у відзиві на позовну заяву від 18.10.2021 року, в подальшому про збільшення судових витрат ОСОБА_1 або його адвокат до суду не заявляли.

Разом із тим, ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді ОСОБА_1 та/або його представник доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу не надавали, як і не робили заяв про те, що ці докази будуть подані у строк, передбачений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, хоча вбачається, що адвокат відповідача приймав участь в судових засіданнях суду першої інстанції, зокрема 23.06.2022 року, коли районним судом ухвалено рішення суду, та ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подавав відзив на апеляційну скаргу. Тобто, відповідач та його представник не мали перешкод для подання заяви про судові витрати у збільшеному розмірі та надати докази їх понесення або заяви про намір подання таких доказів протягом передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України терміну.

Отже, шляхом дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що у цій справі заявником під час розгляду справи в суді першої інстанції та в період апеляційного перегляду справи не вказано про намір подати докази витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судових рішень районним судом та апеляційним судом, як і не надано заяви про відшкодування судових витрат у збільшеному розмірі.

Слід зазначити, що посилання в відзиві на позовну заяву, що подана 18.10.2021 року до районного суду, про розмір витрат, які ОСОБА_1 планує понести у зв`язку з розглядом справи, не є тотожним із заявою про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

Крім того, вбачається, що докази понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвоката подані останнім з пропуском строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, між тим заявник клопотання про його поновлення в суді не заявляє.

Ураховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 або його представника про збільшення судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, та про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення районним судом та апеляційним судом судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 70 000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 133, 141, 270 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Повний текст постанови складений: 13.09.2023 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова