Справа № 522/5095/23-Е
Провадження №2/522/3554/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Шенцевої О.П.

за участю секретаря судового засідання Міщенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позивач звертаючись до суду з зазначеним позовом просить поновити строк позовної давності у зв`язку з поважністю його пропуску та стягнути з відповідача на його користь відшкодування: матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 129706,12; витрат на евакуацію в розмірі 15000,00; витрат на зберігання пошкодженого транспортного засобу в розмірі 13800 гривень; судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000,00 гривень; судового збору в розмірі 1585,07 гривень.

Ухвалою від 28 березня 2023 року відкрито провадження по справі, встановлений загальний порядок розгляду справи.

17.04.2023 року надійшов відзив на позов, в якому начальник адміністрації Одеського морського порту просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. А у разі задоволення позову просив надати право на залишки автомобіля ДП «АМПУ». Крім того, 17.04.2023 року від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності.

Ухвалою від 30 серпня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначена справа до розгляду по суті.

В судове засідання з`явився представник позивача та підтримав позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі, надав заяву в якій вказав, що репліки відсутні.

В судове засідання 19.09.2023 року представники відповідача не з`явилися, звернулись з заявами про проведення судового засідання у їх відсутність, та підтримали пояснення, які подані раніше, просили в задоволенні позову відмовити.

В судове засідання третя особа, яка не заявляла самостійних вимог ОСОБА_2 не з`явився. ОСОБА_2 про дату судового засідання був повідомлений належним чином, однак, згідно долученого до матеріалів справи витягу з Наказу №77 від 28.03.2022 року командира в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_2 з 28.03.2022 року перебуває в лавах ЗСУ.

Неявка третьої особи, яка не заявила самостійних вимог не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 березня 2019 року о 12 годині 50 хвилин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, а саме екскаватор-навантажувачем «JCB 4CX SITEMASTER», номерний знак НОМЕР_2 , під час руху по шляхопроводу Одеського морського торгівельного порту заднім ходом, не звернувся за допомогою до сторонньої особи, не пересвідчився в безпечності маневру, в результаті чого скоїв зіткнення з вантажним автомобілем «КАМАЗ 5410» номерний знак НОМЕР_3 з прицепом «VAN HOOL» номерний знак НОМЕР_4 , який після зіткнення продовжив рух по інерції та скоїв наїзд на транспортний засіб «МАЗ» номерний знак НОМЕР_5 . В результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а громадянин ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження.

Зазначена подія була зафіксована співробітниками поліції та кваліфікована як порушення п. 10.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність заст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 21 січня 2020 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21.02.2020 року, ОСОБА_2 визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та провадження закрито. Постанова набрала законної сили.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 березня 2022 року у справі №522/11124/20 призначено судову автотоварознавчу експертизу по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

28 серпня 2021 року експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України наданий висновок № 21-2360 автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля КАМАЗ-5410, д/н НОМЕР_3 , пошкодженого в результаті ДТП яка сталась 22.03.2019 року та надані наступні висновки:

1.Ринкова вартість транспортного засобу КАМАЗ 5410, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1988 року випуску, на дату пошкодження (22.03.2019) без урахування пошкоджень отриманих внаслідок ДТП, становить 129706,12 гривні.

2.Коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу КАМАЗ 5410, номерний знак НОМЕР_3 становить Ез=0,70.

3. Проведення ремонтних відновлювальних робіт транспортного засобу «КАМАЗ 5410», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1988 року випуску, пошкодженого в результаті ДТП від 22.03.2019, згідно технології зводу-виробника позбавлено технічного сенсу.

4.Вартість матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «КАМАЗ 5410», реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 129706,12 гривень.

Власником пошкодженого автомобіля «КАМАЗ 5410», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1988 року випуску є позивач ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Висновок № 21-2360 автотоварознавчої експертизи по дослідженню автомобіля КАМАЗ-5410, д/н НОМЕР_3 відповідає встановленим законодавчим вимогам.

Відповідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В порядку ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 1188 ЦК України).

В порядку ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Транспортний засіб екскаватор-навантажувач «JCB 4CX SITEMASTER», номерний знак НОМЕР_2 на праві власності належить ОФ ДП «АМПУ», а ОСОБА_2 керував цим транспортним засобом, оскільки виконував трудові обов`язки. В свою чергу Одеська філія ДП «АМПУ» є філією ДП «Адміністрація морських портів України».

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України). Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності (частина четверта статті 95 ЦК України).

ЦПК України не встановлюється спеціальних вимог щодо довіреності керівника відокремленого підрозділу. Підставою видачі такої довіреності буде виступати акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії або представництва. Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. У частині першій статті 237ЦК України прямо передбачено, що представник має право або зобов`язаний вчиняти тільки правочини (хоча, наприклад, допускаються винятки відносно, отримання заробітної плати, представництва акціонерів). Всі інші дії не охоплюються цивільним законодавством і регулюються іншими нормами, або взагалі позбавлені такого. До них відносяться й дії щодо процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі

За таких обставин, оскільки ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах Одеською філією Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», а тому в силу вимог ст. 1172 ЦК України ДП «Адміністрація морських портів України» є особою відповідальною за відшкодування завданої позивачу ОСОБА_1 шкоди в розмірі 129706,12 гривні, згідно висновку судової експертизи.

В той же час, дослідивши матеріали справи та заяви відповідача, суд вважає, що строк позовної давності пропущений позивачем з поважних причин підлягає поновленню та позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Тобто, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК Україниі вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Суд зазначає, що позивач ОСОБА_1 дізнався про порушення його права в день заподіяння йому матеріальної шкоди шляхом пошкодження належного йому на праві власності транспортного засобу, тобто 22.03.2019 року.

Разом з тим, докази винуватості в пошкодженні даного транспортного засобу ОСОБА_2 були отримані в ході судового розгляду справи про адміністративне правопорушення лише 21.02.2020 року, коли судом апеляційної інстанції, рішення Приморського районного суду м.Одеси про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.124 КУпАП залишено без змін.

В подальшому, враховуючи, що заподіювач матеріальної шкоди ОСОБА_2 на час її заподіяння був працівником Одеської філії ДП «АМПУ», позивач звернувся з цивільним позовом про відшкодування заподіяної шкоди саме до Одеської філії ДП «АМПУ» (справа №522/11124/20).

Відповідач Одеська філія ДП «АМПУ» приймав участь у судовому розгляді цивільної справи №522/11124/20, більш того за його клопотанням було призначено судову автотоварознавчу експертизу і складено Висновок №21-2360 від 28.08.2021 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено і стягнуто з ОФ ДП «АМПУ» відшкодування заподіяної шкоди.

Розгляд Приморським районним судом м. Одеси цивільної справи №522/11124/20 за позовом ОСОБА_1 до ОФ ДП «АМПУ» тривав більше ніж 2 роки. За час розгляду справи ОФ ДП «АМПУ» не заявляла про те, що є неналежним відповідачем у цьому провадженні, про що зазначив і Одеський апеляційний суд в своїй додатковій постанові від 13.02.2023 року розподіляючи судові витрати у цій справі. Крім того, і в апеляційній скарзі на рішення у цивільній справі №522/11124/20 Одеська філія ДП «АМПУ» не ставила питання щодо неналежного відповідача.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.11.2022 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2022 року скасовано з підстав неналежності відповідача, до якого заявлено позов.

Позивач ОСОБА_1 про скасування рішення у справі №522/11124/20 дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень і не отримав копію постанови станом на дату подання позову, який є предметом даного провадження.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання поважності причин пропущення позовної давності (наявність обставин, які з об`єктивних, незалежних підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову) вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

При вирішенні питання про захист порушеного права, у разі пропущення позовної давності суд: а) у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які обґрунтовують поважність причин пропущення позовної давності; б) вирішує дане питання у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини; в) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставини справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини наголосив, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру")

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", зазначено правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції") від 16.12.1992 року).

Застосовуючи наведені вище положення ЦК України щодо позовної давності, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, враховуючи характер спірних правовідносин, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, а також принцип справедливості, добросовісності і розумності, з огляду на фактичні обставини справи, а саме, тривалий судовий розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно третьої особи ОСОБА_2 , тривалий судовий розгляд цивільної справи №522/11124/20 суд дійшов висновку про наявність у позивача ОСОБА_1 поважних причин пропуску позивачем строку позовної давності та необхідність захисту порушеного права позивача.

Таким чином, оскільки позовні вимоги в частині заподіяння шкоди є обґрунтованими, та такими, що вважаються пред`явленими в межах строку позовної давності, то суму шкоди в розмірі 129706,12 гривні слід стягнути з відповідача.

При цьому, в порядку ст.1192 ЦК України, необхідно зобов`язати ОСОБА_1 після сплати на його користь Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» присуджених грошових коштів, передати на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишки автомобіля «КАМАЗ 5410», номерний знак НОМЕР_3 .

Крім того, позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 про відшкодування витрат на евакуацію в розмірі 15000,00 гривень підлягають задоволенню, оскільки витрати підтверджуються матеріалами справи.

Щодо вимог про стягнення витрат на зберігання пошкодженого транспортного засобу в розмірі 13 800 гривень, то суд виходить з наступного:

Як зазначає позивач, за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору відповідального зберігання № 1-П-Е від 22 березня 2019 року укладеного, між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 автомобіль «КАМАЗ 5410», номерний знак НОМЕР_3 був переданий зберігачу на зберігання зі сплатою за один місяць 900 гривень (п. 2.2 Договору).

Однак, суду не надані належні, достатні та допустимі докази, що ФОП ОСОБА_4 має право здійснювати господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 та, що в нього є право на здійснення діяльності щодо зберігання транспотрних засобів.

За таких обставин, відсутні відомості правові підстави для стягнення витрат на зберігання пошкодженого транспортного засобу в розмірі 13 800 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Отже, в порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу.

Позивач просить стягнути судові витрати в розмірі 13000 гривень, які були сплачені адвокату Румянцеву О.Г., з яким був укладений договір на правову допомогу та сплачені в якості гонорара.

У відзиві на позов у разі покладення на Адміністрацію витрат на послуги адвоката, відповідача просив зменшити розмір заявлених витрат та встановити їх розмір 1500 гривень.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

В правовій позиції Великої Палати ВС, викладеній у додатковій постанові від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19 викладено наступне:

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VІ представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Враховуючи обставини справи, суд вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 гривень.

Разом з тим, слід стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1585,07 гривень.

Керуючись ст.ст.2,4,12,13,27,64,76,81,95,133,141,223,247,258-259,263-265,268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити строк для захисту порушеного права ОСОБА_1 .

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо транспортної пригоди в розмірі 129706,12 гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на евакуацію в розмірі 15000,00 гривень.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ) після сплати на його користь Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» присуджених грошових коштів, передати на користь Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» () залишки автомобіля «КАМАЗ 5410», номерний знак НОМЕР_3 .

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1585,07 гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 гривень.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 25.09.2023 року.

Суддя: