Справа № 368/1050/23
Рішення

Іменем України

"13" вересня 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами, -

встановив :

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .

Після смерті батька ОСОБА_4 , відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: на 1/3 частину житлового будинку житловою площею 48,5 кв.м. та надвірних споруд.

Вказане нерухоме майно належало спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 липня 1993 року.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 липня 1993 року, житловий будинок та надвірні споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , успадкували після смерті ОСОБА_5 її діти: позивач та відповідачки, в рівних частинах кожний, що становить по 1/3 частини домоволодіння.

У встановлений законом термін позивач звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті свого батька, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька стало те, що неможливо встановити приналежність померлому правовстановлюючого документу, а саме, що: у Свідоцтві про право на спадщину за законом № 737 від 20.07.1993 року власником 1/3 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , зазначений ОСОБА_4 , тоді як в свідоцтві про смерть - вказаний ОСОБА_4 . Тобто прізвище власника житлового будинку, що зазначене в документах не збігається з його анкетним (свідоцтво про смерть).

Окрім цього, станом на момент звернення до суду в ОСОБА_1 відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, що в свою чергу унеможливлює оформлення права власності на нього у порядку спадкування.

Таким чином, ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати свої майнові права на спадкове майно.

Позивач в підготовчому засіданні позов підтримав та просив його задоволити.

Відповідачі в підготовчому засіданні позов визнали.

Відповідно до ч.4 ст.200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні є підставою для ухвалення судового рішення у справі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був рідним батьком ОСОБА_1 .

Після смерті батька ОСОБА_4 , відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: на 1/3 частину житлового будинку житловою площею 48,5 кв.м. та надвірних споруд, які складаються з: літньої кухні дерев`яної, сараю дерев`яного, літнього душу дерев`яного, туалету дерев`яного, паркану та доріжки, та які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 .

Вказане нерухоме майно належало спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 липня 1993 року, та залишилося ОСОБА_4 (спадкодавцю) після смерті його матері - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 липня 1993 року, житловий будинок та надвірні споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , успадкували після смерті ОСОБА_5 її діти: син ОСОБА_4 , та дві дочки: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в рівних частинах кожний, що становить 1/3 частину домоволодіння.

У встановлений законом термін ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті свого батька, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька стало те, що неможливо встановити приналежність померлому правовстановлюючого документу, а саме, що: у Свідоцтві про право на спадщину за законом № 737 від 20.07.1993 року власником 1/3 частини житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , зазначений ОСОБА_4 , тоді як в свідоцтві про смерть - вказаний ОСОБА_4 . Тобто прізвище власника житлового будинку, що зазначене в документах не збігається з його анкетним (свідоцтво про смерть).

Окрім цього, станом на момент звернення до суду в ОСОБА_1 відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, що в свою чергу унеможливлює оформлення права власності на нього у порядку спадкування.

Таким чином, ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізувати свої майнові права на спадкове майно.

Встановлення даних фактів має для позивача юридичне значення, оскільки дає йому можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини після смерті його батька - ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від

31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від

31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості.

Згідно зі ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та осново-положних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Спадеа і Скалабріно проти Італії», «Іммобільяре Саффі» проти Італії», «Максименко та Герасименко проти України», «Новоселецький проти України» тощо, втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах; а також таке втручання передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Дане стверджується копіями свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.07.1993 № 737, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі, свідоцт про народження, технічної документації, звіту про оцінку майна, довідки КП Київської обласної ради «Південне БТІ» № 1039 від 07.07.2015.

На даний час власник нерухомого майна ОСОБА_4 помер і згідно ч.4 ст. 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилась в момент смерті .

А тому, суд вважає за необхідне встановити факт належності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу «Свідоцтва про право на спадщину за законом», виданого 20 липня 1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 737, на житловий будинок та надвірні споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , виданого на ім`я ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_4 . Київської області

Враховуючи викладене, керуючись ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268ЦПК України, ст.. 1217, 1218, 12223, 1225, 1258, 1261, 1270, 1396 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу «Свідоцтва про право на спадщину за законом», виданого 20 липня 1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 737, на житловий будинок та надвірні споруди, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 , виданого на ім`я « ОСОБА_4 ».

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_4 .

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду. протягом 30 днів.

Повний текст рішення виготовлено 13.09.2023 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта.