ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м.Суми

Справа №576/1079/22

Номер провадження 22-ц/816/750/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

у присутності :

представника відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката Солдаткіна Сергія Григоровича ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Європейський промисловий банк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2023 року в складі судді Колодяжного А.О., ухвалене в м. Глухів Сумської області, повний текст судового рішення складено 16 березня 2023 року,

в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Європейський промисловий банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Глухівського міського нотаріального округу Заруба Оксана В`ячеславівна про визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

в с т а н о в и в:

03 серпня 2022 року Акціонерне товариство «Європейський промисловий банк» (далі АТ «ЄПБ») звернувся з вказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Глухівського міського нотаріального округу Заруба Оксана В`ячеславівна (далі приватний нотаріус Заруба О.В.) про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Свої вимоги мотивував тим, що 27 серпня 2018 року між АТ «ЄПБ», ТОВ «Майстер Технологій» (позичальник) та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 008/18-03КЛ/П-1 з забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором № 008/18-03 КЛ. ОСОБА_1 являється засновником, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Майстер Технологій» та на той час обіймав посаду директора. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором в тому ж обсязі, в тому ж порядку та в строк, визначений у кредитному договорі. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим позивачем було направлено 7 вимог щодо погашення заборгованості до позичальника та ОСОБА_1 . Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/3185/20 стягнуто солідарно з позичальника та ОСОБА_1 4 850 000 грн простроченої заборгованості за кредитом, 449 526,73 грн заборгованості за процентами, 37 803,84 грн пені за порушення строків сплати основної заборгованості.

Під час примусового виконання рішення суду стало відомо, що 23 січня 2020 року на підставі договорів купівлі-продажу №№ 177 та 178 від 23 січня 2020 року ОСОБА_1 було відчужено на користь його матері ОСОБА_2 будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:015:0088, на якій розташований вказаний будинок.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 на момент вчинення оспорюваних правочинів був обізнаний про наявність простроченої кредитної заборгованості, а також настання часу повернення боргу, а тому вважає, що оспорювані правочини були укладені з метою уникнення звернення кредитором стягнення на його майно як боржника, тобто всупереч інтересам позивача, що вказує на наявність умислу обох сторін правочину приховати справжні наміри його укладення, а саме вивести нерухоме майно з власності відповідача ОСОБА_1 під час існування зобов`язання за кредитним договором за його участю як боржника, з метою уникнення виконання відповідного грошового зобов`язання.

Посилаючись на вказані обставини, просить:

1.Визнати недійсним договір купівлі-продажу будинку № 177 від 23 січня 2020 року, загальною площею 76,1 кв. м, житловою площею 46,1 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 23 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Зарубою О.В., право власності зареєстровано 24 січня 2020 року № 35265229;

2.Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки № 178 від 23 січня 2020 року, кадастровий номер :01:015:0088, загальною площею 0,0957 га за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 23 січня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Зарубою О.В., право власності зареєстровано 24 січня 2020 року № 35165602.

3.Скасувати записи про реєстрацію нерухомого майна приватного нотаріуса Заруби О.В., які зареєстровані в реєстрі № 35165602 від 24 січня 2020 року та № 35165229 від 24 січня 2020 року.

Стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2023 року у задоволенні позову АТ «ЄПБ» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «ЄПБ», посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що ОСОБА_1 на момент укладення оспорюваних договорів був обізнаний про наявність невиконаного грошового зобов`язання. В ухвалі Господарського суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у справі № 910/2640/20 про забезпечення позову судом було встановлено, що позивачем до ТОВ «Майстер технологій» та ОСОБА_1 були надіслані відповідні вимоги.

Вказує на те, що неодноразово звертав увагу суду на те, що ОСОБА_1 являється засновником, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Майстер технологій», солідарним поручителем та на той час обіймав посаду директора (з 08 червня 2011 року), тому він був добре обізнаний про наявність заборгованості за кредитним договором.

Судом не було взято до уваги, що ОСОБА_1 систематично позбувався власного майна, передбачаючи для себе негативні наслідки, тобто 23 січня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу відчужив будинок та земельну ділянку ОСОБА_2 , яка є йому близьким родичем (матір`ю). 21 січня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу відчужив 1/3 квартири своїй дружині, а 25 січня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу належний відповідачу транспортний засіб марки «LEXUS», модель LX570, 2010 року було перереєстровано на нового власника дружину відповідача ОСОБА_3 .

Також факти відчуження майна на користь близьких родичів підтвержено ухвалою Господарського суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у справі № 910/2640/20.

Скаржник не погоджується з висновком суду, що купівля-продаж домоволодіння була обумовлена тим, що у цьому будинку постійно проживали батьки відповідача та мати продовжує проживати у цьому будинку, користуватися ним та перехід права власності на цей будинок від сина матері не вказує на приховану волю сторін договору. Тільки після виникнення у ОСОБА_1 зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, він вчинив дії пов`язані зі зменшенням своєї платоспроможності.

Також не погоджується з твердженням суду, що кредит, зобов`язання за яким виникли у ОСОБА_1 був забезпечений заставою та борг можливо задовольнити за рахунок заставного майна. Майновий поручитель, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, незважаючи на неодноразові вимоги приватного виконавця, не надавав доступ до арештованого майна, чим перешкоджав здійсненню виконавчого провадження та не виконував покладені на нього грошові зобов`язання як на боржника та майнового поручителя.

Зазначає, що судом взагалі не були прийняті до уваги заперечення позивача щодо витрат, понесених ОСОБА_1 на надання професійної правничої допомоги адвокату в розмірі 19 500 грн. Наданий представником ОСОБА_1 договір № 01-11 про надання професійної правничої допомоги від 01 листопада 2022 року, не містить порядку обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстав для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, що не дає можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін та співмірності.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Солдаткіна О.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення; стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000 грн. Вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Зазначає, що скаржником не доведено, чи було відомо ОСОБА_1 про наявність вимог про необхідність дострокового погашення кредиту. Нерухомість була реалізована останнім ще до отримання вимоги про погашення заборгованості і до ухвалення рішення Господарським судом міста Києва.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідачів, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі договору купівлі-продажу № 177 від 23 січня 2020 року ОСОБА_2 набула право власності на житловий будинок загальною площею 76,1 кв. м, жилою площею 46,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Зарубою О.В. та 24 січня 2020 року проведено державну реєстрацію права власності.

Також з Інформації з вказаного Реєстру вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 178 від 23 січня 2020 року ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:015:0088 площею 0,0957 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Договір посвідчено приватним нотаріусом Зарубою О.В. та 24 січня 2020 року проведено державну реєстрацію права власності (а.с. 32-35, Т. 1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у справі № 910/2640/20 заяву АТ «ЄПБ» про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено, а саме вжито заходів забезпечення позову шляхом: накладення арешту в межах суми позовних вимог 5 337 330,57 грн на грошові кошти, що належать ТОВ «Майстер Технологій» і які знаходяться (обліковуються) на його банківських рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах на території України, за виключенням рахунків, відкритих в АТ «ЄПБ», та все нерухоме та рухоме майно, що належить ТОВ «Майстер Технологій», яке буде виявлено державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали Господарського суду про забезпечення позову; накладення арешту в межах суми позовних вимог 5 337 330,57 грн на грошові кошти, що належать ОСОБА_1 і які знаходяться (обліковуються) на його банківських рахунках в усіх банківських або інших кредитно-фінансових установах на території України, та все нерухоме та рухоме майно, що знаходиться в його приватній або спільній сумісній власності, яке буде виявлено державним або приватним виконавцем під час виконання ухвали Господарського суду про забезпечення позову (а.с. 15-18, Т. 1).

Постановою приватного виконавця від 27 лютого 2020 року накладено арешт в межах суми позовних вимог 5 337 330,57 грн на грошові кошти та все рухоме і нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 23, Т. 1).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04 серпня 2020 року у справі № 910/3185/20 було встановлено, що 27 серпня 2018 року між АТ «ЄПБ» та ТОВ «Майстер Технологій» укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на загальну суму 4 991 000, 00 грн. Дата остаточного повернення всіх сум кредиту 26 лютого 2020 р. включно. Також, 27 серпня 2018 року між АТ «ЄПБ», ТОВ «Майстер Технологій» та ОСОБА_1 укладений договір поруки № 008/18-03КЛ/П-1, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед банком за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором в тому ж обсязі, в тому ж порядку та в строки, що і позичальник. Оскільки борг за кредитним договором не був погашений у обумовлені договором строки та на вимоги банку, останній скористався наданим йому правом та направив відповідачам вимогу від 03 лютого 2020 року про дострокове повернення кредиту. Вказаним рішенням було стягнуто на користь АТ «ЄПБ» солідарно з ТОВ «Майстер Технологій» і ОСОБА_1 4 850 000 грн простроченої заборгованості за кредитом, 449 526, 73 грн заборгованості за процентами, 37 803, 84 грн пені (а.с.19-22, Т. 1).

Постановою приватного виконавця від 06 січня 2021 року відкрито виконавче провадження щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 03 грудня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитом (а.с.24, Т. 1).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10 лютого 2022 року ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Господарського суду міста Києва від 04 серпня 2020 року (а.с.30-31, Т. 1).

Також судом першої інстанції встановлено, що 27 серпня 2018 року між АТ «ЄПБ» та ТОВ «Майстер Технологій» був укладений договір застави № 008/18-03КЛ/3, відповідно до умов якого останнє для забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 27 серпня 2018 року передало банку у заставу обладнання за погодженою ціною на суму 6 400 000,00 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бородіною О.В. 27 серпня 2018 року та зареєстровані в реєстрі за № 1601 (а.с.137-146, Т.1).

20 грудня 2018 року між АТ «ЄПБ» та ТОВ «Майстер Технологій» було укладено Договір про внесення змін до договору застави № 008/18-03К/3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бородіною О.В. 27 серпня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1601 (а.с. 147-154, Т. 1).

07 квітня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюк О.Ю. вчинено виконавчий напис № 495 щодо звернення стягнення на вказане заставне майно, належне ТОВ «Майстер Технологій», строк за який провадиться стягнення: з 27 серпня 2018 року по 17 лютого 2020 року, за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна пропонується задовольнити вимоги стягувача АТ «ЄПБ» в сумі 5 337 330,57 грн (а.с. 155-158, Т. 1).

15 квітня 2020 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 61831616 по виконанню вказаного виконавчого напису № 495, виданому 07 квітня 2020 року (а.с. 159-167, Т. 1).

Крім того, позивачем на підтвердження позовних вимог до позовної заяви було додано копії вимог, адресованих директору ТОВ «Майстер Технологій» Чорнобаю В.В. та поручителю ОСОБА_1 (а.с. 6-12, Т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що на момент укладення спірних договорів відповідачі діяли з метою порушення прав позивача.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно положень ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що в разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Згідно частини третьої статті 13 Цивільного кодексу України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18, зазначено, що правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору).

Відповідно до приписів ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 177 ЦПК України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача клопотання про його витребування.

Колегія суддів зауважує, що звернувшись до суду з даним позовом АТ «ЄПБ» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, копії оскаржуваних договорів суду не надало, з клопотанням про їх витребування ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не зверталося.

Позивачем було додано до позовної заяви Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якої вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 23 січня 2020 року №№ 177 та 178 набула право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер :01:015:0088, за вказаною адресою. Попереднім власником вказаних об`єктів нерухомого майна був відповідач ОСОБА_1 .

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 на момент укладення оспорюваних договорів був обізнаний про наявність невиконаного грошового зобов`язання.

Позивач надав суду копії вимог, адресованих директору ТОВ «Майстер Технологій» Чорнобаю В.В. від 31 липня 2019 року, 12 вересня 2019 року, 18 жовтня 2019 року, 08 січня 2020 року та адресованих ОСОБА_1 як поручителю від 18 жовтня 2019 року, 08 січня 2020 року, проте доказів їх направлення суду не надав.

03 лютого 2020 року директору ТОВ «Майстер Технологій» Чорнобаю В.В. було направлено вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати всіх належних позичальником сум за кредитним договором.

Отже на момент укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу від 23 січня 2020 року вимога про дострокове повернення кредиту ОСОБА_1 ще не була направлена, ухвала Господарського суду міста Києва, якою в т.ч. було накладено арешт на грошові кошти, нерухоме та рухоме майно, належне відповідачу на праві власності, була постановлена 24 лютого 2020 року, а рішення Господарського суду міста Києва, яким з ОСОБА_1 було стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором, було ухвалено 04 серпня 2020 року, тобто також вже після укладення оспорюваних договорів від 23 січня 2020 року.

Тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позивачем не доведено наявність у ОСОБА_1 на момент укладення оспорюваних договорів конкретного грошового зобов`язання перед позивачем.

Стосовно доводів скаржника, що ОСОБА_1 був добре обізнаний про заборгованість за кредитним договором, оскільки являється засновником, кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Майстер технологій» та на той час обіймав посаду директора, колегія суддів зауважує, що на підтвердження вказаних обставин позивач не надав жодних доказів.

Крім того, слід зазначити, що зобов`язання за кредитним договором були забезпечені не лише порукою, але й заставою. А згідно договору застави № 008/18-03КЛ/3, укладеного 27 серпня 2018 року між АТ «ЄПБ» та ТОВ «Майстер Технологій», до якого в подальшому було внесено зміни договором від 20 грудня 2018 року, ТОВ «Майстер Технологій» передало в заставу обладнання за погодженою ціною 6 777 600 грн, тобто вартість вказаного обладнання перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, що була стягнута рішенням господарського суду. А позивачем не доведено обставину того, що кредитну заборгованість неможливо погасити за рахунок заставного майна.

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що оспорювані правочини від 23 січня 2020 року були укладені відповідачами на шкоду позивачу з метою уникнення ОСОБА_1 звернення стягнення кредитором на його майно, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, яким суд першої інстнації надав належну оцінку.

Що стосується наданих АТ «ЄПБ» апеляційному суду нових доказів, а саме Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії відповіді Головного сервісного центру МВС, колегія суддів апеляційного суду вказані докази не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведені норми процесуального права, нові докази на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається під час апеляційного перегляду справи, оскільки надані апеляційному суду без додержання порядку та строків її подання.

Стосовно незгоди позивача з присудженими до стягнення витратами на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, слід зазначити наступне.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції інтереси відповідача ОСОБА_1 представляв адвокат Солдаткін О.С. (а.с. 172, Т. 1)

У відзиві на позовну заяву було заявлено клопотання про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 15 000 грн.

Згідно п. 1.1. договору № 01/11 про надання професійної правничої допомоги від 01 листопада 2022 року вбачається, що предметом даного договору є надання адвокатом Солдаткіним О.С. усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту ОСОБА_1 у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Згідно п. 3.1. договору розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату визначається в актах приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), які підписуються сторонами (а.с. 168-169, Т. 1).

Відповідно до копії Акту про прийняття-передачі наданих послуг № 1 від 23 листопада 2022 року вартість наданих послуг становить 15 000 грн (а.с. 170, Т. 1). Згідно копії Акту приймання-передачі грошових коштів адвокат Солдаткін О.С. отримав від ОСОБА_1 15000 грн (а.с. 171, Т. 1).

В подальшому представником відповідача було заявлено про збільшення розміру витрат на правничу допомогу до 19 500 грн. Надано копію Акту про прийняття-передачі наданих послуг № 2 від 13 січня 2023 року на суму 4500 грн та копію Акту прийманняпередачі грошових коштів, згідно якого адвокат Солдаткін О.С. отримав від ОСОБА_1 4500 грн (а.с. 239-240, Т. 1).

Позивачем суду першої інстанції були подані заперечення щодо понесених стороною відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які аналогічні доводам апеляційної скарги в частині незгоди з присудженими до стягнення витратами на професійну правничу допомогу.

Виходячи зі складності справи та обсягу необхідних послуг, наданих адвокатом, час, витрачений адвокатом на надання відповідних послуг, значення справи для сторін, колегія суддів вважає, що розмір присуджених до стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 19 500 грн відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності і співмірності.

У відзиві на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 адвокатом Солдаткіним О.С. заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 12 000 грн, на підтвердження яких надав копії Акту про прийняття-передачу наданих послуг № 3 від 02 червня 2023 року та Акту приймання-передачі грошових коштів, згідно якого адвокат отримав від ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 12 000 грн (а.с. 155-156, Т. 2).

Враховуючи, що адвокат Солдаткін О.С. був обізнаний з матеріалами справи при підготовці відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з АТ «ЄПБ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3000 грн.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Європейський промисловий банк» залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 09 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Європейський промисловий банк» на користь ОСОБА_1 витрати понесені на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов