Справа № 461/2004/22 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/2439/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 серпня 2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Вей Фор Пей», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «УМ Факторинг» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 33294 грн. 61 коп., з яких: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 22500 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та 794 грн. 61 коп. збитки у вигляді упущеної вигоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.11.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №3239779 про надання споживчого кредиту, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на його банківську картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,02% (знижена процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування та 1,90% (стандартна процентна ставка) від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту, про що відповідачеві було відомо, як з умов кредитного договору (п.п.1.5.1, 1.5.2), так і з паспорту споживчого кредиту, які ним підписані.

У встановлений строк, 19.12.2020 року відповідачем було сплачено лише проценти за користування кредитними коштами в розмірі 51 грн. 30 коп., проте, тіла кредиту повернуто не було, тому, у зв`язку з відсутністю зі сторони відповідача повідомлення про небажання пролонгувати договір, така оплата визначена як оферта пролонгації договору і була акцептована ТОВ «Авентус Україна», тобто договір був пролонгований до 19.01.2021 року.

В подальшому, відповідач вніс платежі на покриття заборгованості, загалом на 300 грн., проте, в усі ці проплати він вже мав прострочення на оплату процентів.

Станом на 19.01.2021 року, борг за кредитом у сумі 10000 грн. та нараховані проценти у сумі 5700 грн. відповідач не погасив, договір не пролонгував, відтак, наявне прострочення боргу, тому станом на 19.04.2021 року (дата, по яку можна нараховувати проценти за договором) заборгованість відповідача складала: 10000 грн. сума основного боргу; 22500 грн. сума нарахованих процентів.

09.06.2021 року ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за вказаним вище кредитним договором ТОВ «УМ Факторинг», яке, в свою чергу, вважає, що окрім вказаних вище сум заборгованості, має право на стягнення з відповідача завданих збитків у виді упущеної вигоди в розмірі 794 грн. 61 коп. прибуток, який би одержав позивач у разі належного виконання зобов`язань відповідачем.

Позивач зазначає, що підписання договору про надання споживчого кредиту електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами договору, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням договору та одержання кредиту.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» 32500 грн., з яких: 10000 грн. заборгованості з тіла кредиту, 22500 грн. процентів за користування кредитними коштами.

У задоволенні вимоги щодо стягнення 794 грн. 61 коп. збитку у вигляді упущеної вигоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» 2481 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «УМ Факторинг» щодо вказаного кредитного договору та щодо нього (відповідача), як боржника, зокрема.

Окрім того, зазначає, що всупереч нормам матеріального права та висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року, позивач здійснив нарахування спірної суми процентів за користування кредитними коштами поза встановленими строками кредитування, не врахувавши наявності виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, який рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.11.2021 року в справі №461/7198/21 було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Звертає увагу, що кошти, які були стягнуті у виконавчому провадженні №65986799 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, так і не були повернуті йому та надійшли на рахунки позивача, однак, суд не дослідив вказаної обставини при ухваленні оскаржуваного рішення.

Апелянт вважає, що позивачем не надано суду доказів про наявність заборгованості та не доведено правомірності підстав нарахування будь-яких процентів, що позбавляє можливості перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку боргу, що, в свою чергу, також вказує на недоведеність належними доказами розміру існуючої заборгованості.

Наголошує, що йому не відомий зміст та ним не підписувався Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту, і такі документи не є частиною кредитного договору.

Звертає увагу, що договір споживчого кредиту, графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містять його підпису, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів, відповідальність у вигляді процентів та інфляційних втрат за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначає, що ним не отримувались і не використовувались грошові кошти у розмірі 33294 грн., а тому відсутній обов`язок щодо їх повернення.

14.12.2022 року від позивача «УМ Факторинг» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує доводи і вимоги апелянта.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16.05.2023 року, є дата складення повного судового рішення 26.05.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.11.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №3239779 про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір).

Договір укладено в електронному форматі, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Так, зокрема, у пункті 1.1 договору зазначено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС (Інформаційно-телекомунікаційної системи) товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІТС товариства.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено порядок укладення електронного договору, зокрема, визначено що договір може бути укладений через інформаційно-телекомунікаційну систему, де здійснено належну ідентифікацію користувача, а завантаження документів для власної ідентифікації та підтвердження прийняття пропозиції (акцепт) умов в тому числі означає згоду з порядком створення електронних підписів та порядком ідентифікації особи. При цьому, частиною 12 цієї статті чітко визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону, електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором, є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, постанові від 12 січня 2021 (справа №524/5556/19), постанові від 09 вересня 2020 року (справа №732/670/19), постанові від 23 березня 2020 року (справа №404/502/18), постанові від 07 жовтня 2020 року (справа №127/33824/19) та інш.

Судом першої інстанції встановлено, що сайт ТОВ «Авентус Україна» (https://creditplus.ua) у розділі «Юридична документація» містить Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (затверджено наказом директора №53-ОД від 19.01.2020 року) документ у публічному доступі знаходиться за посиланням https://creditplus.ua/assets/uploads/files/documents/-92252.pdf.

Згідно цього документу (п.2.14.), реєстрація в інформаційно-телекомунікаційній системі процес надання споживачем інформації та документів, який включає заповнення електронної анкети, реєстрацію банківських карток, надання електронних копій необхідних документів та зображень, підтвердження ознайомлення з електронними документами. Крім того відповідно до п.3.7, клієнт підтверджує ознайомлення з цими правилами та вказує особисті засоби зв`язку.

Таким чином, за допомогою системи чітко ідентифікується особа, що надала свої данні, а також номер телефону, який особа зазначила при такій ідентифікації.

Порядок укладення договору в електронній формі визначається розділом 5.11.1 цих Правил. В подальшому, клієнт повторно узгоджує суму та строк позики та надсилає заявки товариству, яке після розгляду і затвердження такої заявки направляє особі оферту через ІТС. Клієнт після ознайомлення з офертою натискає кнопку «погоджуюсь» (п.5.11.1.16.), після чого на його засоби зв`язку надсилається одноразовий ідентифікатор (код), який клієнт має ввести на сайті товариства для підписання прийняття (акцепту) оферти.

У відповідності до порядку, визначеного статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач зареєструвався на веб-сайті позивача в мережі Інтернет https://creditplus.ua/ для чого пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив особу шляхом фотофіксації особи з ідентифікаційним документом, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту.

В подальшому, для здійснення підпису відповідачу був направлений на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор C194505 у повідомлення, відповідач увів цей пароль в ІТС, чим підтвердив акцептування договору. Тобто підписання договору №3239779 про надання споживчого кредиту від 23.11.2020 року електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням договору та отриманням кредиту.

Відтак, покликання відповідача на те, що він не підписував кредитного договору в письмовій формі, спростовується вищенаведеними нормами Закону.

Безпідставними є також покликання відповідача на те, що він не ознайомлений та не підписував графіку платежів та паспорту споживчого кредиту, оскільки з наданого відповідачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з публічною інформацією, яка розміщена на сайті кредитодавця, та паспортом споживчого кредиту, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Також підтверджено, що замовлені кошти були переказані на рахунок відповідача у день підписання договору, тобто 23.11.2020 року.

Так, зокрема, за умовами кредитного договору (п.1.3), відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн., шляхом переказу на його банківську картку № НОМЕР_1 (а.с.132 т.1).

Пунктом 1.2 договору встановлено обов`язок споживача повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування ним.

Пунктом 1.5 договору передбачено, що тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за коритстування кредитними коштами залежить від фактичного виконання споживачем умов договору та становить:

Знижена процентна ставка 0,02% в день від суми кредиту, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку (п.п.1.5.1);

Стандартна процентна ставка 1,90% в день від суми кредиту, застосовується: у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 договору, якщо споживач не виконав умови, зазначені в п.п.1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; та у межах нового строку, якщо відбулось продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1 4.6 договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України.

Пунктом 1.4 договору визначено, що строк кредиту становить 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у Розділі 4 цього договору.

Згідно з пунктом 4.1 договору, строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в пункті 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.п.4.2 4.5 договору.

У пункті 4.2 договору зазначено, що споживач, у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) може ініцюювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 договору.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних у цьому пункті способів.

Згідно з п.4.4 договору, товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.

Пунктом 4.5 договору передбачено, що у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п.4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.

Судом встановлено, що відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до договору, відповідач зобов`язувався сплатити борг у повній сумі, а також суму нарахованих процентів у розмірі 57 грн. у строк до 23.12.2020 року.

Згідно з наданою позивачем довідкою від 09.06.2021 року (а.с.82 т.1), 19.12.2020 року (до закінчення строку договору) відповідач сплатив проценти за користування кредитом в розмірі 51 грн. 30 коп. і, у відповідності до наведених вище положень Розділу 4 договору, така оплата була визначена як оферта пролонгації договору, відтак, договір був пролонгований на 30 днів, тобто до 19.01.2021 року, зі сплатою стандартної процентної ставки у порядку п.4.5 договору.

Разом з тим, оплати в січні 2021 року до закінчення строку договору (до 19.01.2021 року) відповідачем здійснено не було, а наступна оплата була вчинена лише 19.02.2021 року, тобто поза межами 30-денного строку, тому немає підстав для висновку про продовження строку договору.

Отже, після 19.01.2021 року (закінчення строку договору) позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти.

Правильність такого висновку підтверджується правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року.

Так, зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18) дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом. Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 19.01.2021 року становила 15700 грн., з яких: 10000 грн. основний борг (тіло кредиту), а 5700 грн. нараховані проценти за користування кредитними коштами.

В подальшому, 09.06.2021 року ТОВ «Авентус Україна» передало право вимоги за договором №3239779 від 23.11.2020 року ТОВ «УМ Факторинг» (позивачу) у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі договором факторингу №1 від 06.09.2019 року.

Відповідно до договору факторингу, право вимоги передане позивачу згідно реєстру прав вимоги №12 від 09.06.2021 року за порядковим №108 (а.с.33-43 т.1).

Також необхідно зазначити, що 18.06.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1231, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованості за вказаним вище кредитним договором на суму 32550 грн. з яких: прострочена заборгованість за тілом кредиту 10000 грн., проценти за користування кредитом 22550 грн. Загальна сума, яка підлягала стягненню за цим виконавчим написом, з урахуванням оплати нотаріусу (600 грн.), становила 33150 грн. (а.с.168 т.1).

Цей виконавчий напис позивачем звернуто до примусового виконання і на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. від 19.07.2021 року у ВП №65986799 (а.с.168-169 т.1), із заробітної плати відповідача було здійснено відрахування на погашення вказаної заборгованості.

Згідно довідки №50 від 17.08.2021 року (а.с.167 т.1), кошти в сумі 3183 грн. 88 коп. були перераховані 11.08.2021 року на рахунок приватного нотаріуса, визначений для здійснення відрахувань із доходів боржника на користь стягувача у ВП №65986799 (пункт 2 постанови приватного виконавця від 19.07.2021 року), за такими банківськими реквізитами: р/р НОМЕР_2 в АТ «Приватбанк», код ЄДРПОУ .

Однак, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 18.11.2021 року в справі №461/7198/21 вказаний виконавчий напис нотаріуса №1231 від 18.06.2021 року визнано таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що кошти, які були стягнуті з відповідача у порядку примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, після ухвалення рішення Галицького районного суду м. Львова від 18.11.2021 року були повернуті відповідачу, позивачем не надано.

Отже, з урахуванням наведеного та беручи до уваги здійснені відповідачем поза межами строку кредитування проплати 19.02.2021 року, 23.02.2021 року, 24.02.2021 року, 26.02.2021 року та 05.03.2021 року на загальну суму 250 грн., а також примусове стягнення з відповідача у користь позивача на погашення заборгованості за вказаним вище кредитним договором в рамках виконавчого провадження №65986799 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №1231 від 18.06.2021 року грошових коштів у сумі 3183 грн. 88 коп., до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором в розмірі 12266 грн. 12 коп. (15700 грн. 250 грн. 3183,88 грн.), з яких: 10000 грн. основний борг (тіло кредиту), а 2266 грн. 12 коп. нараховані проценти за користування кредитними коштами.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті, в повній мірі наведених вище норм матеріального права та фактичних обставин справи не врахував, а тому оскаржуване рішення необхідно змінити, зменшивши розмір заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, із 32500 грн. до 12266 грн. 12 коп.

Окрім того, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача, оскаржуване рішення підлягає зміні і в частині визначення розміру присудженого позивачу судового збору, шляхом його зменшення до 917 грн. 92 коп., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (37%).

В іншій частині, підстав для скасування чи зміни рішення суду немає.

Відповідно до статті 141 ЦПК України та у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги (63%), понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2344 грн. 55 коп. підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 серпня 2022 року в частині визначення розміру заборгованості та судового збору, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», змінити, зменшивши розмір заборгованості до 12266 гривень 12 копійок, з яких: 10000 гривень основний борг (тіло кредиту), 2266 гривень 12 копійок проценти за користування кредитними коштами, та зменшивши розмір судового збору до 917 гривень 92 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2344 гривень 55 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 26 травня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич