Провадження № 2/554/3897/2023
Провадження №2/554/3897/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави, в складі суду :

судді Блажко І.О.

при секретарі - Гуляєвій О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи : ОСОБА_5 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна про визнання недійсним договору дарування квартири ,-

в с т а н о в и в :

27 липня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири. В якій прохали : визнати недійсним договір дарування квартири за адресою : АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), який був укладений 10.06.2021 за №2184 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , який посвідчений ПН Харківського МНО Лавіндою Н.О. Зазначили, що вони звернулися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом, та послалися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним. При укладенні договору дарування квартири волі відповідачів не відповідала зовнішньому прояву та не мала на меті реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином. ОСОБА_4 відчужила майно після настання строку виконання зобов`язань за розписками, майно відчужено на підставі безвідплатного договору третій особі, хоча могла погасити частину зобов`язань за кошти отримані від відчуження такої квартири за оплатним договором, а також що, після відчуження спірного майна у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 фактично відсутнє інше майно, за рахунок якого вони можуть повністю покрити свої зобов`язання перед кредиторами. Вважають, що укладений відповідачами договір дарування не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, у зв`язку з чим є фіктивним. Договір спрямований на уникнення відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виконання зобов`язань за договорами позики (а.с.3-15).

27 липня 2021 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Московського районного суду м. Харкова головуючим у справі визначено суддю Харченко А.М. (а.с.44).

02 серпня 2021 року ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова (Харченко А.М.) позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку залишено без руху (а.с.45).

02 вересня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири. В якій прохали : визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою : АДРЕСА_1 , укладений 10.06.2021 №2184 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений ПН Харківського МНО Лавіндою Н.О. (а.с.48-59).

08 вересня 2021 року ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова (Харченко А.М.) відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири. Справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 11.11.2021 о 10.00 годині (а.с.71).

26 січня 2022 року до Московського районного суду м. Харкова надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_4 за ордером адвоката Лагутіна І.В. В котрому прохав : відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в повному обсязі (а.с.90-92).

Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, справи підсудні Московському районному суду м. Харкова підлягають розгляду Октябрським районним судом м. Полтави.

21 лютого 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа №643/13721/21 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири розподілена судді Октябрський районного суду м.Полтави Блажко І.О. (а.с.104-106).

27 квітня 2023 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави заяву представника відповідача ОСОБА_4 , за ордером адвоката Лагутіна І.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Допущено участь відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача за ордером адвоката Лагутіна І.В. в судовому засіданні призначеному на 10.00 годин 02.05.2023 та в усіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою системи «EASYCON» (а.с.156).

02 травня 2023 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави закрито підготовче засідання у справі за позовом №643/13721/21. Заяву представника відповідача ОСОБА_4 , за ордером адвоката Лагутіна І.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Допущено участь відповідача ОСОБА_4 та представника відповідача за ордером адвоката Лагутіна І.В. в судовому засіданні призначеному на 15.30 годин 04.07.2023 та в усіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою системи «EASYCON». Призначено розгляд справи по суті на 15.30 годин на 04 липня 2023 року (а.с.172, 173).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 30.03.2023, 02.05.2023, 04.07.2023 та 13.09.2023 не з`явився, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленим, шляхом отримання смс-повідомлень та направлення судових повісток на електронну пошту та направлення на останню відому судові адресу судових повісток, до суду поштою повернуто конверти з відміткою за закінченням терміну зберігання (а.с.111-113, 135, 136, 142, 168, 169, 187, 188, 195, 196, 223, 224, 236).

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилася, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена. Надіслала суду заяву, в якій прохала : розгляд справи провести без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує (а.с.218).

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явилася, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена (а.с.133, 134, 148, 158, 219, 230, 231).

Судове засідання в режимі відеоконференції за участю представника відповідача ОСОБА_4 , за ордером адвоката Лагутіна І.В. не відбулося у зв`язку з зайнятістю залу ВКЗ.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена (а.с.137, 138, 164, 165, 191, 192, 234, 235).

В судове засідання третя особа ОСОБА_5 не з`явився, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленим (а.с.131, 132, 147, 159, 220, 232, 233).

В судове засідання третя особа ПН Харківського МНО ОСОБА_6 не з`явилася, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена (а.с.166, 167, 181, 193, 194, 227, 228).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку : про залишення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири без розгляду. Про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири повністю.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку залишити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування квартири без розгляду, в зв`язку з повторною неявкою у судове засідання позивача, та не надання суду заяви про розгляд справи без участі позивача, котрий повідомлений за адресою зазначеною у позовній заяві.

Судом встановлено, що 02.11.2021 заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області у справі №433/1059/21 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_2 , заборгованість за договорами позики в розмірі 2 279 223 грн. 92 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 11350 грн. 00 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 13 січня 2022 року (а.с.93-95).

Відповідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як слідує із рішення, згідно розписки від 10.01.2021 відповідач ОСОБА_5 10.01.2021 взяв в борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3000,00 євро на строк до 19 січня 2021 року. Крім того, згідно розписки від 16.01.2021 відповідач ОСОБА_5 16.01.2021 взяв в борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3300,00 доларів США та 1000,00 євро на строк до 31 січня 2021 року. Згідно розписки від 05.02.2021 відповідач ОСОБА_5 взяв в борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1000,00 євро, 1350 франків, 7200,00 доларів США та 10000,00 грн. на строк до 03 березня 2021 року. Згідно розписки від 19.03.2021 відповідач ОСОБА_5 взяв в борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 670 000,00 грн. на строк до 31 березня 2021 року. Згідно розписки від 19.05.2021 відповідач ОСОБА_5 взяв в борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1000000,00 грн. на строк до 01 червня 2021 року. Однак, кошти до теперішнього часу не повернуті, умови договору не виконані. Суд вважає, що відповідач ОСОБА_5 взяті на себе зобов`язання щодо повернення боргу не виконав, отже, з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача підлягають стягненню сума боргу, відсотки за користування коштами, інфляційні втрати та 3% річних, відповідно до розрахунку, що міститься в позовній заяві та прийнятий судом. При цьому, судом не встановлено обставини надання відповідачем ОСОБА_4 письмової згоди на укладення її чоловіком ОСОБА_5 договорів позики від 10.01.2021, від 16.01.2021, від 05.02.2021, від 19.03.2021, від 19.05.2021 в інтересах сім`ї. Враховуючи те, що позивачем не доведено, що спірні договори позики укладено відповідачем ОСОБА_5 в інтересах сім`ї, та за відсутності письмової згоди його дружини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, скільки, обов`язок щодо повернення спірних коштів за умовами договору позики покладено на ОСОБА_5 (а.с.93-95).

Таким чином судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не виникли правовідносини за договорами позики. Оскільки, відповідач ОСОБА_4 не є солідарним боржником разом із чоловіком за позиками, що оформлені вищезазначеними розписками. У ОСОБА_4 не виникло права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти, внаслідок укладення розписок та не виникло зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення грошових коштів. Відповідач ОСОБА_4 не мала та не має жодних зобов`язань перед ОСОБА_2 , оскільки якщо у ОСОБА_5 є борг, то зобов`язання мають особистий характер.

На підставі викладеного, відповідач ОСОБА_4 будь-яких невиконаних зобов`язань перед позивачем не має як безпосередньо, так і опосередковано через третю особу ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що спірна квартира була придбана за договором купівлі-продажу 24.02.2020, за особисті кошти ОСОБА_4 , які були виручені внаслідок продажу нею квартири придбаної до укладення шлюбу.

При укладенні договору купівлі-продажу ОСОБА_5 складено нотаріально посвідчену заяву від 24.02.2020, в якій останній підтвердив факт придбання квартири ОСОБА_4 за особисті кошти, укладання договору купівлі-продажу не в інетерсах сім`ї і те, що придбана квартира не є спільною сумісною власністю.

Таким чином, на спірну квартиру не могло бути звернено стягнення ані за зобов`язанням ОСОБА_4 (яких не існує), ні за зобов`язаннями ОСОБА_5 (оскільки спірна квартира йому не належить, в тому числі відсутня частка у праві спільної сумісної власності).

Як слідує із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.07.2021, квартира, об`єкт житлової нерухомості, адреса АДРЕСА_1 , державний реєстратор приватний нотаріус Лавінда Наталія Олексанфдрівна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область, договір дарування, квартири, серія та номер : 2184, виданий 10.06.2021, видавник : ОСОБА_6 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу, форма власності приватна, власник ОСОБА_3 (а.с.41, 42).

Як встановлено, ні до позовної заяви, ні в процесі розгляду справи позивач не надала суду копію спірного договору. Також позивач не заявляла суду клопотання про витребування оскаржуваного договору.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для визнання договору фіктивним, укладеним внаслідок недобросовісних дій відповідачів, без мети створення правових наслідків, що обумовлювалися цим правочином, суд приходить до наступних висновків.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьоюстатті 13 ЦК Українипри здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили.

Статтею 202 ЦК Українивизначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені устатті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені устатті 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Таким чином саме позивач наділений правом визначення та зміни предмета та підстави позову. Обмеження щодо реалізації цих прав визначаються на певній стадії розгляду справи.

Згідно зістаттею 717 ЦК Україниза договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом частини п`ятої статті203 ЦК Україниправочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змістустатті 234 ЦК Українифіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятоїстатті 203 ЦК України, що за правиламистатті 215 цього Кодексує підставою для визнання його недійсним відповідно достатті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах ВерховногоСуду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей203,215,234 ЦК Україниу спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від цих висновків, а також зазначала, що Велика Палата Верховного Суду враховує, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбаченаправочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третястатті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбаченастаттею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбаченастаттею 228 ЦК України.

Як встановлено судом, між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не було укладено договори позики грошових коштів, та між ними не виникли правовідносини з договору позики.

На підставі викладеного, відсутні підстави для визнання даного договору фіктивним.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження своєї правової позиції щодо недобросовісних дій відповідачів та зловживання правом. Позивачем не надано будь-яких доказів недобросовісної поведінки відповідачів. Позов обґрунтовано виключно бездоказовими твердженням позивача, що : у ОСОБА_5 існують невиконані грошові зобов`язання перед позивачем; його зобов`язання, є солідарними зобов`язаннями подружжя; про обізнаність відповідача ОСОБА_4 про характер взаємовідносин, існування зобов`язань ОСОБА_5 , а також про строки їх виконання; що метою укладення спірного правочину було зменшення майна, за рахунок якого будуть виконуватися зобов`язання перед позивачем. Крім того, позивачем не доведено, що ОСОБА_4 та/або ОСОБА_5 після укладення спірного договору стали неспроможними виконати зобов`язання перед позивачем. Позов обґрунтовано припущенням, що метою укладення спірного правочину було зменшення майна, за рахунок якого буде виконуватися судове рішення. Але зменшення обсягу нерухомого майна, саме собою не є зловживання правом. Виконання зобов`язань з повернення позики передбачає в першу чергу передачу грошових коштів, а вже потім звернення стягнення на нерухоме майно. Виходячи зі змісту позову позивачем не наведено обставин та відповідних доказів, які свідчили б про неможливість ОСОБА_5 виконати свої зобов`язання перед позивачем. Тобто позивачем не наведено доказів існування порушеного права позивача. Відомостей щодо загальної вартості зазначених вище активів, а також інших активів ОСОБА_5 матеріали справи не містять.

Крім того, позивачем не надано суду оскаржуваний договір дарування квартири за адресою : АДРЕСА_1 , укладений 10.06.2021 за №2184 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений ПН Харківського МНО Лавіндою Н.О. та у позовній заяві з усуненими недоліками прохають визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири.

Таким чином, докази, що свідчили б про недобросовісні дії ОСОБА_4 та ОСОБА_3 при укладенні договору дарування, укладення договору з метою невиконання зобов`язань, сторонами суду не надані.

Розглядаючи справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд вважає не доведеними доводи позивача про те, що відчужуючи належне їй майно, а саме спірну квартиру ОСОБА_4 діяла недобросовісно та з метою уникнути виконання зобов`язань за договорами позики, за котрими зобов`язання у неї не виникли.

На час укладення договору дарування строк платежів за договорами не настав, рішення уповноважених органів про стягнення заборгованості, виконавчі написи нотаріусів про стягнення заборгованості були відсутні.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В задоволенні позову ОСОБА_2 необхідно відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у справі сплачені позивачем ОСОБА_1 при подачі позовної заяви до суду складають 908 грн. (а.с.1).

Судові витрати у справі сплачені позивачем ОСОБА_2 при подачі позовної заяви до суду складають 908 грн. (а.с.2).

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 130, 131, 141, 212, 229, 247, 257, 263, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

ОСОБА_7 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири залишити без розгляду.

Судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень віднести на користь держави.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування квартири відмовити повністю.

Судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень віднести на користь держави.

Позивач громадянин України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Харків, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Позивач громадянка України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Харків, останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач громадянка України, ОСОБА_3 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер Міністерством доходів і зборів України не встановлено.

Відповідач громадянка України, ОСОБА_4 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, місцезнаходження 61000, місто Харків, вулиця Сумська, будинок №80.

Третя особа громадянин України, ОСОБА_5 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікацйної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію у даній справі на офіційному вебпорталі судової влади України за веб-адресоюhttp://court.gov.ua/sud1622/з зазначенням індивідуального номеру провадження.

Повний текст рішення виготовлено 13 вересня 2023 року.

Суддя І.О.Блажко