Справа № 145/751/22
Провадження № 22-ц/801/1807/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Матківської М. В.,

з участю секретаря судового засідання: Собцевої А. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Козир Сергій Володимирович, на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Копилової Л. В. в залі суду в смт Тиврів Вінницької області, повний текст рішення складено 25 листопада 2022 року

в цивільній справі № 145/751/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що 30 квітня 2020 року між нею та уповноваженою особою відповідача було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріусом Михальченко М. М. та зареєстрований в реєстрі за № 934. Згідно з п.1 вказаного договору, Продавець у строк до 30 березня 2021 року зобов`язався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 20,1 кв.м. в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1010га, кадастровий номер якої - :03:006:0032, що розташована в АДРЕСА_2 .

На підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 162 600 гривень. Ще 128 833 гривень були передані декількома траншами Покупцем уповноваженим особам Продавця протягом 2020 року на виконання вимог цього ж пункту пізніше, що підтверджується розпискою (додаток 2). Таким чином, сукупно Продавцю було передано 291 433 гривень.

Згідно пункту 5 Попереднього договору, Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця.

Всупереч умовам попереднього договору, продавець не передав у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30 березня 2021 року, так і станом на день подання цієї позовної заяви до суду. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якому має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію досі.

Крім того, всупереч умовам попереднього договору продавцем не повернуто покупцю одержану від нього суму авансу. При цьому розшукати продавця для вручення вимоги про повернення авансу не вдається можливим, оскільки останній за місцем реєстрації не проживає, на зв`язок не виходить, працівники офісу продажів відповідного житлового комплексу його контактів не надають.

За наведених обставин просить стягнути з відповідача 409 600 гривень боргу за Попереднім договором, три проценти річних за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі і які станом на день подання цієї заяви складають 10 200 гривень, інфляційні витрати за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі, і які станом на день подання цієї заяви складають 68 195 гривень, моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень та судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2022 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за попереднім договором в сумі 409 600 (чотириста дев`ять тисяч шістсот) гривень; три проценти річних в сумі 10 200 (десять тисяч двісті) гривень; інфляційні витрати в сумі 68 195 (шістдесят вісім тисяч сто дев`яносто п`ять) гривень; моральну шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень та судовий збір в сумі 3 798 (три тисячі сімсот дев`яносто вісім) гривень 28 копійок.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 162 600 гривень, та ще 128 833 гривень були передані Покупцем Продавцю на виконання вимог цього ж пункту пізніше декількома траншами. Таким чином, сукупно Продавцю було передано 291 433 гривень. При цьому аналіз зазначених положень Попереднього договору дає підстави для висновку, що в разі невиконання Продавцем вимог щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири у строк до 30.03.2021, із вказаної дати у продавця виникає грошове зобов`язання щодо повернення суми авансу. Оскільки основний договір не був укладений у строк до 30.03.2021 з вини відповідача, й останній, відповідно до вимог Попереднього договору, у вказаний строк не виконав свої грошові зобов`язання та не повернув позивачу сплачені кошти, то з відповідача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати. Стягуючи моральну шкоду на користь позивачки у розмірі 10 000 гривень суд виходив з доведеності таких вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Козир С. В., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2022 року в зв`язку з тим, що судом неповно були з`ясовані всі обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими і як наслідок, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права (справу розглянуто судом за відсутності відповідача. не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду), просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 08 серпня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 10 серпня 2023 року, витребувана справа надійшла до суду апеляційної інстанції 16 серпня 2023 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 серпня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження у справі, зупинено дію рішення суду першої інстанції до закінчення розгляду справи в суді апеляційної інстанції, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

18 серпня 2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Андрєєв М. А., про відвід судді Войтку Ю. Б.

Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року заявлений ОСОБА_2 відвід судді Войтку Ю. Б. визнано необґрунтованим та передано питання про відвід на розгляд судді, який не входить до складу колегії, яка розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Ухвалою Вінницького апеляційного від 21 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Войтку Ю. Б.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 серпня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду 19 вересня 2023 року о 11:40 год з повідомленням сторін.

18 вересня 2023 на офіційну електронну суду надійшло клопотання ОСОБА_3 про його залучення до участі в справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1

19 вересня 2023 року розгляд справи відкладено на 09:30 год 25 вересня 2023 року за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Козира С. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 адвоката Тарасова С. О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Козира С. В. про участь у судовому засіданні 25 вересня о 09 год. 30 хв в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про його залучення до участі в справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник не був повідомлений судом першої інстанції про день, час та місце розгляду справи, копію позовної заяви не отримував, тому був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву.

Суд першої інстанції, враховуючи, що розгляд справи відбувся без участі відповідача, мав запропонувати позивачу надати оригінали письмових доказів та дослідити їх в судовому засіданні, бо саме ці документи є підтвердженням факту сплати позивачем авансу за Попереднім договором, а відповідно і пересвідчитися в наявності у Позивача права вимагати від відповідача виконання боргових зобов`язань, в цьому випадку авансового платежу, бо будь-яких банківських документів, що підтверджують факт перерахування відповідачу грошових коштів позивачем разом з позовною заявою до суду не надано.

Звертає увагу, що фактично сторони у п. 5 Попереднього договору визначили виключний перелік події при настанні яких продавець (відповідач) був зобов`язаний повернути покупцю (позивачу) отримані грошові кошти до закінчення строку дії Попереднього договору. При цьому відповідач не відмовлявся та не відмовляється, не ухилявся та не ухиляється від укладення Основного договору Договору купівлі-продажу квартири. Вважає, що він обґрунтовано не мав можливості укласти з позивачем у встановлений Попереднім договором термін Основний договір у зв`язку із відсутністю у відповідача необхідних документів для укладення Основного договору.

Зазначає, що на дату подання позову позивачем не надано доказів наявності заборони на продаж майна продавцем (відповідачем), а також доказів визнання об`єкта будівництва незаконною забудовою, або визнання забудови як об`єкта будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію. Таким чином жодна з подій визначених п. 5 Попереднього договору по цей час не настала. Також зауважує, що строк (термін) та порядок повернення грошових коштів по закінченню строку дії Попереднього договору сторонами визначено не було.

На думку сторони відповідача, обов`язок повернути грошові кошти сплачені позивачем відповідно до п. 4 Попереднього договору на дату подання позовної заяви у відповідача не настав, бо позивачем не пред`явлена відповідна вимога відповідачу, передбачена ч. 2 ст. 530 ЦК України. а відповідно і відсутня була підстава для звернення до суду за захистом свого права, яке фактично не було порушене, а відповідно і відсутня умова для настання відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме факт прострочення грошового зобов`язання.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції взагалі не досліджувались питання наявності та підстав відшкодування моральної шкоди, не зазначені фактичні обставини завданої моральної шкоди, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, тому висновки суду про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, є необґрунтованими та незаконними.

З матеріалів справи встановлено, що суду було відоме зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, проте справа в суді першої інстанції була розглянута за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до статей 128-130 ЦПК України. Відповідачу не направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками. Конституційне право на участь у судовому розгляді, у тому числі бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду, не може вважатися формальним це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Андрєєв М. А. зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням вимог процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.

Указує на легкість справи з процесуальної точки зору, оскільки вона містить лише один суттєвий доказ Попередній договір купівлі-продажу квартири, умови якого не були виконані.

Зазначає про необґрунтованість мотивів викладених в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , оскільки мета поданої апеляції скарги не встановлення істини у справі, а досягнення неможливості набрання законної сили оскаржуваним рішенням до початку процедури банкрутства відповідачем, та як наслідок, неповернення позивачці її власних коштів, які вона передала ОСОБА_1 для будівництва квартири.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Козир С. В. апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній підстав, а також надав відповідні пояснення.

Представник позивачки адвокат Андрєєв М. А. подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, з урахуванням позиції, викладеної у відзиві та запереченнях.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 30 квітня 2020 року між позивачкою ОСОБА_2 та уповноваженою особою відповідача було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений нотаріусом Михальченко М. М. та зареєстрований в реєстрі за № 934.

Згідно з п.1 вказаного договору, Продавець у строк до 30 березня 2021 року зобов`язався передати у власність покупця з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_3 Київської області, по вулиці Дорошенка, 23.

На підтвердження намірів сторін Покупець передав, а Продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 162 600 гривень. Ще 128 833 гривень були передані пізніше декількома траншами Покупцем уповноваженим особам Продавця на виконання вимог цього ж пункту. Таким чином, сукупно Продавцю було передано 291 433 гривень.

Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця.

Всупереч умовам попереднього договору, продавець не передав у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру як до 30 березня 2021 року, так і станом на день подання цієї позовної заяви до суду.

Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якому має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію досі, що стверджується фото.

Виходячи з аналізу зазначених положень попереднього договору, місцевий суд дійшов висновку, що в разі невиконання Продавцем вимог щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири у строк до 30.03.2021, із вказаної дати у продавця виникає грошове зобов`язання щодо повернення суми авансу.

Оскільки основний договір не був укладений у строк до 30.03.2021 з вини відповідача, й останній, відповідно до вимог Попереднього договору, у вказаний строк не виконав свої грошові зобов`язання та не повернув позивачу сплачені кошти, то з відповідача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати.

Відтак 3% річних від простроченої суми з квітня 2021 року до червня 2022 року складає 10 200 грн. (291433*0,03*14/12).

Встановлений індекс інфляції за квітень - грудень 2021 рік - 6 %, за січень - червень 2022 року - 17,4 % (сукупно 23,4%), що складає 291433*0,234 = 68 195 грн.

При цьому, суд дійшов до висновку, що моральна шкода у розмірі 10 000 гривень підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивачки в повному обсязі.

05 грудня 2022 року Тиврівським районним судом Вінницької області ухвалено додаткове рішення у справі № 145/751/22, провадження № 2/145/817/2022 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, доповнивши резолютивну частину абзацом наступного змісту:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 три проценти річних за боргом за період з 01 липня 2022 року по 31 жовтня 2022 року у розмірі 4 096 (чотири тисячі дев`яносто шість) гривень та інфляційні витрати за боргом за період з 01 липня 2022 року по 31 жовтня 2022 року у розмірі 25 395 (двадцять п`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) гривень 20 копійок.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судова повістка, а у випадках, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частини перша та друга статті 211 ЦПК України).

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 28.07.2022 відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 25.08.2022.

Згідно довідки секретаря с/з Крикливої М. від 25.08.2022 у звязку з недостатнім рівнем матеріально-технічного забезпечення суду та відсутністю фінансування на відправку поштової кореспонденції, повідомлення про виклик до суду учасникам по справі 145/751/22 не відправлені.

В подальшому, будь-які данні про направлення повідомлення та отримання їх відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 15.11.2022.

Матеріали справи містять оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме, а саме відповідача у судові засідання від 11.10.2022, 27.10.2022, 15.11.2022 (а. с. 55, 59, 64)

Доказів направлення судової повістки відповідачу щодо призначення розгляду справи на 15.11.2022 матеріали справи не містять.

Отже, відомості про обізнаність відповідачів про розгляд справи 15 листопада 2022 та наявність цивільної справи в провадженні Тиврівського районного суду з його участю в матеріалах справи відсутні.

При цьому повідомлення відповідача через офіційний веб-сайт судової влади України у цьому випадку не є належним повідомленням про розгляд справи, оскільки його зареєстроване місце проживання відоме (частина одинадцята статті 128 ЦПК України).

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 521/4328/16-ц (провадження № 61-2133св22).

Таким чином, аналіз матеріалів справи свідчить, що суд першої інстанції розглянув справу у судовому засіданні, призначену на 15.11.2022, за відсутності учасника справи ОСОБА_1 , належним чином не повідомленого про місце, дату та час судового засідання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зроблено правовий висновок про те, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

У вказаній постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначено, що, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, а тому зробив неправильний висновок про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи.

Таким чином, пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому для попереднього договору, поряд з іншими його умовами, повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Оскільки статтею 530 ЦК України не передбачено, у який спосіб та в якій формі повинна бути заявлена вимога кредитора до боржника, отже, звернення особи щодо повернення боргу з позовною заявою до боржника є одним із варіантів вимоги в розумінні частини другої статті 530 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 28 листопада 2011 року у справі № 3-127гс11 зроблено висновок, що «оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову. Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту».

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У справі, яка переглядається, за встановлених обставин, 30 квітня 2020 року між позивачем ОСОБА_2 та уповноваженою особою ОСОБА_3 було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, засвідчений нотаріусом Михальченко М. М.. Згідно п. 5 договору, сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений попереднім договором, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця.

Позивач зазначає, що на підтвердження намірів сторін передала продавцю передоплату у вигляді авансу в розмірі 162600 грн, ще 128833 грн. були передані нею декількома траншами уповноваженим особам продавця, що підтверджується розпискою. Сукупно було передано 291433 грн.

Оскільки продавець не передав у власність вказану квартиру, просила стягнути з відповідача 409600 грн. боргу за попереднім договором, три процента річних і інфляційні витрати за боргом, які обчисляються з дня їх виникнення до прийняття рішення у справі, а також моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

На підтвердження зазначених обставин, згідно додатків до позовної заяви, надала копію попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу від 30.04.2020; копію розписки уповноважених представників продавця про отримання коштів декількома траншами; фото стану будівництва багатоповерхового житлового будинку, про який йдеться у попередньому договорі, станом на день подання заяви.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Суд за власною ініціативою не може збирати докази.

Проте з позовної заяви ОСОБА_2 та доданих до неї доказів неможливо встановити суму боргу за попереднім договором у розмірі 409600 грн., які вона просить стягнути з відповідача. Зазначена в додатках розписка уповноважених представників продавця про отримання коштів декількома траншами, в дійсності є копією документа «Розстрочка», в якому напроти семі дат зазначені суми в гривнях і доларах, а в графі «ПІБ та підпис менеджера» містяться підписи невідомих осіб, яких неможливо ідентифікувати.

При цьому слід зазначити, що згідно наданої суду копії попереднього договору він був укладений позивачем з фізичною особою, водночас менеджер є працівником організації, і в позовні заяві не зазначено та суду не надано документи на представництво цими особами відповідача ОСОБА_4 на прийняття передоплати у вигляді авансу за договором від 30 квітня 2022 року у покупця ОСОБА_2 . Також неможливо встановити, чи мав ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_1 при підписанні попереднього договору, повноваження на отримання грошових коштів від покупця.

Представник відповідача в апеляційній скарзі і в судовому засіданні апеляційного суду заперечував викладені в позовній заяві обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Зазначає, що необхідно дослідити оригінали письмових доказів, зокрема розписки про виконання грошових зобов`язань позивача, оскільки саме ці документи є підтвердженням факту сплати позивачем авансу за попереднім договором, відповідно пересвідчитись в наявності у позивача права вимоги від відповідача виконання боргових зобов`язань.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору, а цивільне судочинство повинно здійснюватися на засадах змагальності сторін.

Отже, враховуючи наведене, що відповідач не брав участі у справі в суді першої інстанції, доводи відповідача у відзиві, запереченнях проти залучення третьої особи і в клопотанні про розгляд справи за відсутності сторони щодо зловживання процесуальними правами апелянта з метою недопущення розгляду апеляційної скарги, доведеність обставин публікаціями в засобах масової інформації є безпідставними та не доводять обставини, які мають значення для справи, зокрема, вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Таким чином, дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 05 грудня 2022 року підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Козир Сергій Володимирович, задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 05 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складений 29 вересня 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

М. В. Матківська