Справа № 562/3856/21 Головуючий у 1 інстанції: Шуляк А. С.
Провадження № 22-ц/802/972/23 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Бовчалюк З. А., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача Ромашко Л. Г.,

представника відповідача Гуменюк І. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про відсторонення, стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 29 листопада 2021 року відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі АТ «Укрзалізниця») намагався вручити їй лист-ознайомлення про необхідність пред`явлення документа, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, або довідки встановленої форми про абсолютні протипоказання до проведення щеплень. Позивача було проінформовано, що якщо в термін до 08 грудня 2021 року не буде наданий жоден із цих документів, то з 11 грудня 2021 року її може бути відсторонено від роботи без збереження заробітної плати. Із вказаним повідомленням вона не була згодна і відмовилася від його отримання.

30 листопада 2021 року вона подавала заяву про забезпечення їй безкоштовного проходження ПЛР-тестування кожні 72 години або в разі відсутності фінансування на підприємстві для відшкодування ПЛР-тестування перевести її на дистанційний режим роботи чи оплатити простій.

15 грудня 2021 року АТ «Укрзалізниця» у задоволенні цієї заяви відмовило, а попередньо наказом від 08 грудня 2021 року № 407 відсторонило її від роботи з 11 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати.

Позивач вважала наказ про відсторонення незаконним і таким, що порушує її право на працю та позбавляє засобів для існування. На її переконання, вакцинація проти коронавірусної інфекції, викликаної вірусом SARS-CoV-2 COVID-19, є ризикованою, адже відповідні вакцини не пройшли всіх стадій необхідних клінічних випробовувань, а саме вивчення побічних ефектів протипоказань. Нормативні документи, на підставі яких відповідач відсторонив її від роботи, на її думку, є неконституційними, зокрема, це: наказ Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» із змінами, внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 листопада 2021 року № 2393, та п. 41-6 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Також ці нормативні документи суперечать нормам ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», оскільки щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 не входить до переліку обов`язкових щеплень.

Ураховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просила суд: скасувати наказ виробничого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Ковель» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 08 грудня 2021 року № 407 «Про відсторонення від роботи оператора з обслуговування та ремонту вагонів ОСОБА_1 »; зобов`язати АТ «Укрзалізниця» в особі виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Ковель» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» допустити її до роботи; зобов`язати АТ «Укрзалізниця» в особі виробничого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Ковель» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» виплатити їй середньомісячну заробітну плату за вимушений прогул з дня її відсторонення до дня допуску до роботи, з відрахуванням при виплаті всіх обов`язкових податків, нарахуванням та сплатою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми середньомісячної заробітної плати за цей період, із зарахуванням періоду відсторонення до її страхового стажу, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач АТ «Укрзалізниця» просив апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 липня 2022 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відсторонення позивача від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення проти COVID-19 є правомірним, оскільки станом на день відсторонення від роботи вона не поінформувала відповідача про наявність протипоказань щодо такого щеплення.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 липня 2022 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» у частині визнання незаконним та скасування наказу від 08 грудня 2021 року № 407 «Про відсторонення від роботи оператора з обслуговування та ремонту вагонів Мамонець Оксани» задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо «Ковель» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 08 грудня 2021 року № 407 «Про відсторонення від роботи оператора з обслуговування та ремонту вагонів Мамонець Оксани».

Справу в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки судом касаційної інстанції справу в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, тому при новому апеляційному розгляді колегія суддів переглядає її лише у цій частині.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення, виходячи з таких мотивів.

Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови. У зв`язку із цим у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору.

У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верхового Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22).

Так постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 серпня 2023 року у цій справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 незаконно була відсторонена від роботи у зв`язку з чим наказ відповідача від 08 грудня 2021 року № 407 про її відсторонення визнано незаконним та скасовано.

Враховуючи ту обставину, що відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи є незаконним, тому вона має право на компенсацію втраченої частини заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

У п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Аналогічне положення міститься в абз. 3 п. 2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

За приписами пп. б п. 4 розділу 3 вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Пунктом 8 розділу 3 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадку, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середній заробіток. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 розділу 4 Порядку).

З довідки про доходи № 2 від 06 січня 2022 року, виданої АТ «Укрзалізниця» регіональної філії «Львівська залізниця» ВП «Експлуатаційне вагонне депо «Ковель», встановлено, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 у жовтні 2021 року становив 11 392 грн 59 коп., а у листопаді 2021 року 10 487 грн 70 коп. (а.с.45, том 1). Кількість відпрацьованих позивачем днів за ці два місяці становить 29, а годин - 328,75.

Розмір середньогодинної заробітної плати позивача, з огляду на позмінний характер її праці, становить 66 грн 55 коп. (11 392 грн 59 коп. + 10 487 грн 70 коп.) / 328,75 год.).

Одна робоча зміна позивача триває 12 год. (з урахуванням 1 години на обід 11 год.)

Наказом начальника ВСП «Експлуатаційне вагонне депо «Ковель» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» № 101 від 01 березня 2022 року призупинено дію наказу від 08 грудня 2021 року № 407 «Про відсторонення від роботи оператора з обслуговування та ремонту вагонів Мамонець Оксани» до завершення воєнного стану в Україні та допущено ОСОБА_1 до роботи оператора з обслуговування та ремонту вагонів 4 розряду пункту технічного обслуговування вагонів Здолбунів південного парку з 01 березня 2022 року.

Виходячи з вищенаведеного, період відсторонення позивача від роботи слід обраховувати з 11 грудня 2021 року по 01 березня 2022 року. Кількість робочих змін за цей період 40 (грудень 2021 року - 11 робочих змін, січень 2022 року - 15 робочих змін, лютий 2022 року 14 робочих змін.), що складає 440 робочих годин (40 робочих змін х 11 робочих годин в одній зміні).

Таким чином, середній заробіток за час відсторонення позивача від роботи складає: 66 грн 55 коп. (середньогодинна заробітна плата за два місяці перед відстороненням) х 440 год. (робочі години за період з 08 грудня 2021 по 01 березня 2022 року) = 29 282 грн.

Отже, з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 29 282 грн середнього заробітку за час відсторонення від роботи.

Рішення про стягнення середнього заробітку за один місяць відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині вирішення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим його у цій частині з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 задовольнити з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційним судом у цій справі ухвалюється нове судове рішення, тому з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1 816 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 724 грн, а всього 4 540 грн. Крім того, оскільки касаційний суд ухвалюючи свою постанову від 09 серпня 2023 року не вирішував питання про розподіл судових витрат, якою задоволено касаційну скаргу позивача в частині визнання незаконним та скасування наказу про її відсторонення від роботи, скасовано рішення судів та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення такої вимоги, при цьому позивач не сплачувала судовий збір при поданні касаційної скарги у розмірі 1816 грн, тому колегія суддів доходить висновку, що вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Так у заяві від 28 вересня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказувала, що позивач у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій понесла (понесе) витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 14 000 грн, з яких: 4 000 грн у суді першої інстанції, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 1/М від 14 грудня 2021 року, квитанціями № 43 від 16 грудня 2021 року та № 91 від 23 лютого 2022 року, актом приймання-передачі наданих адвокатським об`єднанням послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 1/М від 14 грудня 2021 року; 4 000 грн у суді апеляційної інстанції, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 1/М від 14 квітня 2022 року, актом приймання-передачі наданих послуг від 14 травня 2022 року та рахунком № 1/14/05 від 14 травня 2022 року на оплату наданих послуг (а.с.106-109, том 1); 5 000 грн витрат у суді касаційної інстанції, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 1/М від 22 серпня 2022 року та рахунком на оплату послуг № 02/25/09 від 25 вересня 2023 року (а.с.117, том 2), а також 1 000 грн за участь у судовому у Волинському апеляційному суді, які має понести позивач, що підтверджується договором про надання правничої допомоги № 1/М від 25 вересня 2023 року, актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 27 вересня 2023 року та рахунком на оплату послуг № 1/209 від 27 вересня 2023 року (а.с.114, 116, 118 том 2).

Разом з тим, оскільки в матеріалах справи відсутні докази надання адвокатом Ромашко Л. Г. правничої допомоги та відповідно понесення позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 4 000 грн, колегія суддів доходить висновку, що підстави для їх стягнення з відповідача на користь позивача відсутні.

Матеріалами справи підтверджено надання адвокатом позивачу правничої допомоги на суму 10 000 грн у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Враховуючи наведене, оцінивши подані представником позивача докази на підтвердження надання нею правничої допомоги позивачу та понесення останньою витрат на таку допомогу, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин цієї справи, а також заперечення відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що реально понесені витрати позивача на професійну правничу допомогу у судах апеляційної та касаційної інстанцій відповідно до умов договорів у розмірі 7 000 грн відповідають обсягу виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2022 року у цій справі в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період відсторонення від роботи з 11 грудня 2021 року по 01 березня 2022 року у розмірі 29 282 (двадцять дев`ять тисяч двісті вісімдесят дві) гривні.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень.

Постанову апеляційного суду в частині стягнення середнього заробітку за час відсторонення від роботи за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: