Справа №: 343/1489/23
Провадження №: 2/0343/430/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 вересня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 27.06.2023 звернулась до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою, в якій просить:

розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області, про що 27.01.2007 складено відповідний актовий запис за № 4;

не встановлювати часу для примирення;

неповнолітню дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати з нею, матір`ю дитини;

після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_4 »;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дочок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1416,50 грн, на кожну дитину щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення ними повноліття;

допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць;

судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору, залишити за нею.

Свої вимоги мотивує тим, що 27 січня 2007 року між нею, ОСОБА_1 та відповідачем, ОСОБА_2 , укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області, про що 27.01.2007 складено відповідний актовий запис за № 4.

За час перебування у шлюбі з відповідачем вона народила двох дочок: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Через воєнні дії, які відбуваються у нашій державі, вона з дітьми змушена була переїхати в більш безпечніше місце для проживання, а чоловік через непереборні розбіжності та різні їхні погляди на життя залишився в місті Берислав.

Незважаючи на те, що офіційно вони з відповідачем ще перебувають у шлюбі, вони взагалі не спілкуються, не ведуть спільного господарства, не мають спільних інтересів, у них відсутні сімейні стосунки та не мають взаємних почуттів.

На даний час вона не має жодних контактів з відповідачем, місце його перебування їй не відоме.

Оскільки фактичні шлюбні відносини з відповідачем зжили себе у часі, і вони повністю припинили сімейні стосунки та не мають взаємних почуттів як подружжя, вважає, що розірвання їх шлюбу буде правильним кроком, адже кожен з них буде мати можливість створити нову сім`ю.

Впевнена, що надання строку на примирення не виправить стан їх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, тому це лише погіршить стан її відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг у часі.

З огляду на досвід який є у суспільстві, проживання дітей разом з матір`ю є більш прийнятним, оскільки вона, як мати їх дітей, має більше переваг для створення їм необхідних соціально-побутових умов проживання, збереженні психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку.

Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірванні шлюбу, передбачених ч. 2, ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення спільною дитиною одного року - відсутні.

Тому, вважає за необхідне, на підставі ст. 112 СК України просити суд постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їх подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам так і інтересам дітей.

Її прізвище після розірвання шлюбу просить не змінювати.

Також згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Той з батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утримані у грошовій і (або) натуральній формі.

Їй не відомо чи відповідач має офіційні доходи в Україні, чи платить аліменти, чи має стягнення по виконавчим документам, чи має інших неповнолітніх дітей, чи перебувають на його утриманні батьки та інші непрацездатні особи.

Враховуючи, що відповідач є чоловіком молодого та працездатного віку, має можливість працювати та отримувати доходи, вважає за необхідне просити суд присудити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1416,50 грн на кожну дитину щомісячно з урахуванням індексації, до досягнення ними повноліття з дня звернення до суду з цим позовом.

Позивачка ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. Просила позов задоволити, не заперечила проти винесення заочного рішення . Додатково пояснила, що наскільки їй відомо, відповідач по справі, після початку війни, виїхав в російську федерацію.

Відповідач ОСОБА_2 , в судові засідання не з`явився, причину своєї неявки не повідомив , хоч судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце слухання справи, про що свідчить оголошення на офіційному сайті Долинського районного суду про виклик в судове засідання (а.с. 26). Судові повістки, які направлялись відповідачу рекомендованою кореспонденцією, повернулись в Долинський районний суд з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою, виїхав» (а.с.19-20,27-30). Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

Враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_2 , у встановлений Законом строк відзиву на позовну заяву до суду не подано, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів .

Cуд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов, належить до задоволення, виходячи з наступного:

Ч.3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути подано одним із подружжя.

У відповідності до вимог ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Повторне свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.7) свідчить про те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , 27 січня 2007 року був укладений шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області , актовий запис №4. Прізвища після реєстрації шлюбу : чоловіка ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_4 .

За час спільного проживання у сторін народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_4 донька, ОСОБА_5 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 а.с.8) та 23.05.2014 донька, ОСОБА_3 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 а.с.9).

Відповідно до довідки №2605- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.03.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

Відповідно до довідки №2605- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.03.2023 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.10).

Відповідно до довідки №2605- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.03.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , взята на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11)

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї.

Позивачка не бажає зберегти сім`ю, оскільки вони не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного побуту , їх сім`я розпалася.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Беручи до уваги волевиявлення позивачки щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі та їх дітей порушені не будуть, суд вважає за доцільне заяву про розірвання шлюбу задоволити.

Вирішуючи заяву позивачки про визначення місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові №200/952/18 від 15 січня 2020 року.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами.

Відповідно до положень ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків.

Суд, враховуючи вік дитини: ОСОБА_3 - 9 років , те що дитина проживає разом з мамою за адресою: АДРЕСА_2 та повністю перебуває на її утриманні, дійшов до висновку, що після розірвання шлюбу неповнолітню дитину ОСОБА_3 слід залишити із позивачкою, з якою вона на даний час фактично проживає.

Стосовно вимог позивачки про стягнення аліментів на утримання дітей, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції , передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ст.183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У відповідності до вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, діти сторін по справі перебувають на утриманні позивачки . Офіційних даних про працевлаштування відповідача, суду не надано.

Позивачка у відповідності до ч.3 ст.181 СК України скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про стягнення аліментів, шляхом їх присудження у твердій грошовій сумі.

Крім того, Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивачка бажає скористатися такою можливістю.

Відповідно до положень ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітніх дітей є

обов`язком батьків, а відповідач ОСОБА_2 , добровільно не надає матеріальну допомогу в необхідному розмірі, хоча може її надавати, позов ОСОБА_1 , про стягнення аліментів підлягає до задоволення.

Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивачки ОСОБА_1 , матеріальне становище відповідача ОСОБА_2 , те, що він не працевлаштований, не має стабільного доходу, відсутність у нього інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» , ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у розмірі 1416,50 грн, на кожну дитину щомісячно.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Однак, позивачка просить понесені нею витрати по сплаті судового збору за подання позову, залишити за нею.

За таких обставин, суд вважає, що судові витрати в сумі 1073,60 грн. понесені позивачкою у зв`язку зі сплатою судового збору при поданні позову до суду про розірвання шлюбу , слід залишити за позивачкою.

При цьому, позивачка, при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 1073,60 грн.

На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110, 112, 180-182, 184 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 141, 258, 259, 263, 265, 268,279, 280-282,430 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задоволити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 27 січня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бериславського районного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис №4 - розірвати.

Неповнолітню дитину : дочку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 залишити проживати з мамою, позивачкою по справі, ОСОБА_1 .

Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_4 .

Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1416 (одна тисяча чотириста шістнадцять) гривень 50 коп. , на кожну дитину щомісячно.

Стягнення аліментів розпочати з 27 червня 2023 року і проводити до повноліття дітей.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073,60 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце фактичного проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш