РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2023 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Верещінської І.В.,

за участю секретаря Прищепи С.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з вищевказаним позовом. У позовній заяві зазначив, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 07.07.2021 року. Від шлюбу дітей не мають.

Підставою звернення до суду позивач зазначає те, що сімейні відносини у сторін не склались, вони мають різні погляди на сімейне життя та шлюбні стосунки ними не підтримуються.

Вважає, що шлюб носить формальний характер, сторони не бажають примирення та прийняли спільне рішення розірвати шлюбні та сімейні стосунки.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 18.09.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

22.09.2023 року до суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_2 , у якій остання не заперечує стосовно задоволення позовних вимог та надає згоду на розірвання шлюбу. Просить повернути їй дошлюбне прізвище ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннями ч.ч. 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07.07.2021 року, про що зроблено актовий запис № 976, та видано Свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 . (а.с.4)

Матеріали справи свідчать про те, що сторони від даного шлюбу дітей не мають, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, не мають намір відновлювати сім`ю та бажають розірвати шлюб. Відповідач визнає позовні вимоги та просить розірвати шлюб.

Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Оскільки відповідач, яка у зв`язку з реєстрацією шлюбу з позивачем змінила прізвище, просить у відзиві на позов після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 », вказана вимога підлягає до задоволення.

Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи визнання позову відповідачем, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого ним за подання позову судового збору (1073,60 грн.), що становить 536,80 грн.

Іншу частину сплаченого позивачем судового збору (536,80 грн.) слід стягнути на його користь з відповідача.

Керуючись ст.ст. 110-113, 114 ч.2 СК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 18, 76-81, 133, 141, 142, 259, 263-265, 273 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ), зареєстрованого Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07.07.2021 року, про що зроблено актовий запис № 976, та видано Свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_1 , розірвати.

Повернути позивачу ОСОБА_1 з Державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп., сплачених за подання позовної заяви згідно квитанції від 23.08.2023 р. №135910.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви до суду в розмірі 536 грн. 80 коп.

Відновити відповідачу ОСОБА_2 дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Відділу реєстрації актів цивільного стану для проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.В. Верещінська