Справа № 541/2041/23
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

15 вересня 2023 року

Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Кулик Н.В.,

за участю секретаря судових засідань Курінної Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Шишаки Миргородського району Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

13 червня 2023 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Шишацького районного суду Полтавської області / а. с. 11 /.

04 липня 2023 року справа № 541/201/23 надійшла на адресу Шишацького районного суду Полтавської області / а. с. 13 /.

05 липня 2023 року на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України до відповідного органу реєстрації місця проживання та перебування особи направлено звернення суду / а. с. 10 /.

07 липня 2023 року на адресу суду надійшла інформація про те, що зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 / а. с. 17 /.

Ухвалою суду від 10 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та, як наслідок, розгляд справи призначено у відкритому судовому засіданні о 10 год. 00 хв. 24 серпня 2023 року / а. с. 18 /.

10 липня 2023 року сторонам у справі, зокрема позивачу, направлено ухвалу суду від 10 липня 2023 року.

Однак, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою про те, що позивач відсутній за вказаною адресою / а.с. 5 /.

Разом з цим, 24 серпня 2023 року від представника відповідача - адвоката Приліпко І.Л. через систему « Електронний суд » надійшли заяви про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, розгляд справи у її відсутність і відсутність відповідача та стягнення з позивача на користь останньої витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп. / а.с. 22 35 /.

Ухвалою суду від 24 серпня 2023 року проведення судового засідання у справі відкладено до 08 год. 30 хв. 15 вересня 2023 року / а. с. 37 /.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. На адресу суду повторно повернувся поштовий конверт з відміткою « адресат за зазначеною адресою відсутній ». Клопотання про розгляд справи у його відсутність позивач не подав.

Не з`явилися в судове засідання відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Приліпко І.О. Від останньої через систему « Електронний суд » надійшла заява про проведення розгляду справи у її відсутність та відсутність відповідача.

Суд, вирішуючи питання про залишення позовної заяви без розгляду з підстави повторної неявки позивача до суду, повинен з`ясувати чи належним чином повідомлений позивач про розгляд справи, перший і другий раз, чи обидва рази були відсутні поважні причини неприбуття позивача або інформація про такі причини та чи відсутня заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч. 1ст. 44 ЦПК України особи, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 257ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Слід відзначити, що позивач, який переважно найбільш зацікавлений у розгляді справи, повинен демонструвати своєю поведінкою сумлінність реалізації своїх процесуальних прав та виконання обов`язків. Сама по собі неявка позивача може свідчити про втрату інтересу до вирішення справи. Вирішення спору у такому випадку є порушенням диспозитивності за відсутності клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності.

Тому, суд не знаходить процесуальних підстав для розгляду клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

Враховуючи, що позивач повідомлений належним чином про розгляд справи, до суду повернулися листи з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», інформації про поважність причини неявки в судове засідання, суд приходить до висновку про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 2 ст. 257 ЦПК України він має право після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, звернутися до суду повторно.

У відповідності до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з частиною шостою ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55,124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Саме факт подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необгрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55,124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17 та від 19 грудня 2019 року у справі № 757/35897/18-ц.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав,або подання декількох позовів з аналогічним предметом із аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Даючи оцінку зловживанням процесуальними правами, зокрема, переліченому у статті 43 ГПК України переліку дій, який відповідає зазначеному у статті 44 ЦПК України, Верховний Суд у постанові від 03 лютого 2021 року у справі №905/1728/14-908/4808/14 зазначив, що системно-логічне тлумачення цієї норми дозволяє дійти висновку про те, що зазначений перелік не є вичерпним, а прийняття рішення щодо наявності у діях учасників процесу ознак зловживання правами належить до повноважень суду та здійснюється ним з урахуванням конкретних обставин справи, оцінки дій учасників процесу та інших осіб тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що в даному конкретному випадку дії сторони позивача можна вважати необґрунтованими, а тому саме на сторону позивача необхідно покласти судові витрати іншої сторони.

При прийнятті такого рішення суд виходив із того, що право на судовий захист гарантовано позивачу Конституцією України, проте реалізація такого права останнім у будь - якому випадку зачіпає та має вплив на права та інтереси особи, визначеної ним в якості відповідача. Отримавши звернений до себе позов, відповідач цілком логічно з метою ефективного захисту своїх прав був змушений звертатися за професійною правничою допомогою адвоката, яка є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Згідно зіст. 133 цього Кодексусудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

За правилами ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог щодо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зробила висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як встановлено із матеріалів справи, стороною відповідача було надано: ордер серія ВІ № 1163241 від 23 серпня 2023 року на надання правничої (правової ) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Приліпком І.Л., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ № 4032 від 27 травня 2022 року, договір про надання правової допомоги та представництва б/н від 23 серпня 2023 року, укладений між Адвокатським обєднанням « Юридичний Альянс » в особі старшого партнера Приліпко І.Л. та Онищенко Я.М.; Акт № 1/1 про прийняття - передачі наданих послуг від 23 серпня 2023 року, квитанція до прибуткового касового ордера № 67 від 23 серпня 2023 року.

Відповідно до акту № 1/1 про прийняття - передачі наданих послуг від 23 серпня 2023 року, адвокатом Приліпко І.Л. виконано робіт на загальну суму 10 000 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

З огляду на обсяг правової допомоги, яка надана відповідачу, необхідний для її вчинення час та вартість, що підтверджується договором про надання правової допомоги, атом виконаних робіт, квитанціями про сплату грошових коштів, суд, керуючись принципом обґрунтованості та пропорційності понесених витрат з урахуванням предмета позову, вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 133, 137, 141, 142, 270 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до вимог ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса зареєстрованого та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду.

Головуючий суддя: