Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивував тим, що 09 квітня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 06-08-Ип/14, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,4 % річних на строк до 07 квітня 2023 року. Також 09 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач в забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 06-08-Ип/14 від 09 квітня 2008 року передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 09 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачами було укладено договір поруки № 06-08-П, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов`язань позичальником, які передбачені кредитним договором № 06-08-Ип/14 від 09 квітня 2008 року. Товариство з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір відступлення прав вимоги № 17/4-В, відповідно до якого право грошової вимоги за договором іпотеки № 1156 від 09 квітня 2008 року, укладеного в забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 06-08-Ип/14 від 09 квітня 2008 року перейшло до Державної іпотечної установи. Відповідачі не надавали своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 06-08-Ип/14 від 09 квітня 2008 року загальна заборгованість станом на 30 вересня 2021 року становить у розмірі 258 334,24 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 152 089,55 грн., заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 106 244,69 грн. 05 травня 2021 року позивачем на адреса відповідачів направлено вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № 06-08-Ип/14 від 09 квітня 2008 року. У зв`язку з чим просить суд стягнути заборгованість станом на 08 жовтня 2021 року у розмірі 258 334,24 грн та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2021 року позов було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків не більше ніж десять днів з дня отримання заявником ухвали.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 листопада 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про витребування у Державної іпотечної установи (01133, бул. Л.Українки, 34, м. Київ) оригіналу кредитного договору № 06-08/Ип/14 від 09 квітня 2008 року та оригінал додатку № 1 до кредитного договору № 06-08/Ип/14 від 09 квітня 2008 року відмовлено повністю.

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 травня 2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідачів про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

09 квітня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 06-08-Ип/14, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 11,4 % річних на строк до 07 квітня 2023 року (а.с. 19-23, 24-25).

Також, 09 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач в забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 06-08-Ип/14 від 09 квітня 2008 року передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 29-32, 33, 34).

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 09 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачами було укладено договір поруки № 06-08-П, відповідно до якого поручитель поручається перед банком за виконання зобов`язань позичальником, які передбачені кредитним договором № 06-08-Ип/14 від 09 квітня 2008 року (а.с. 36-38).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 06-08-Ип/14 від 09 квітня 2008 року загальна заборгованість станом на 30 вересня 2021 року становить у розмірі 258 334,24 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 152 089,55 грн, заборгованості за простроченими процентами за користування кредитом за період з 17 вересня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 106 244,69 грн (а.с. 26, 27-28).

05 травня 2021 року позивачем на адреса відповідачів направлено вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № 06-08-Ип/14 від 09 квітня 2008 року (а.с. 65-67, 68-70, 71, 72, 73).

Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за тілом кредиту у розмірі 152 089,55 грн, заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом у розмірі 106 244,69 грн.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_2 скористалася процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Договір поруки, який поданий позивачем як доказ та яким обґрунтовуються його вимоги до ОСОБА_2 особами, уповноваженими на це установчими документами позивача, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства не підписаний, відтак є підстави вважати, що договір поруки не укладений та підстави для задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 відсутні. Крім того, право вимоги до поручителя у позивача виникло 18 вересня 2015 року, відтак, станом на день подачі позову порука ОСОБА_2 за зобов`язанням за кредитним договором не існувала (а.с. 105-109).

Відповідач ОСОБА_1 не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами( з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України).

Стосовно позиції відповідача ОСОБА_2 про не підписанння уповноваженими на це установчими документами особами договору поруки суд вважає таке.

11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір відступлення прав вимоги № 17/4-В, відповідно до якого право грошової вимоги за договором іпотеки № 1156 від 09 квітня 2008 року, укладеного в забезпечення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 06-08-Ип/14 від 09 квітня 2008 року перейшло до Державної іпотечної установи (а.с. 39-42, 43-44, 45-46, 47, 63-64).

15 жовтня 2015 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_4 направлено повідомлення про відступлення прав вимоги (а.с. 60-61, 62).

Однак відповідачами не оскаржено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки № 1156 від 09 квітня 2008 року.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з досліджених доказів, умови кредитного договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений.

Відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій зазначає, що про невиконання ним умов договору Акціонерне товариство «Фінанси та Кредит» дізналося з 17 вересня 2015 року, з якого слід обчислювати строк позовної давності, незалежно від набуття позивачем прав вимоги. Жодних обставин, які б підтверджували наявність поважних причин для пропуску строку позовної давності або підстав його переривання позивачем не надано.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними:

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необгрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необгрунтованістю.

Вказана позиція була підтверджена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 лютого 2019 року в рамках справи №904/3280/18 (ЄДРСРУ №79718705).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Судом встановлено, що умовами кредитного договору передбачено строки виконання позичальником зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів (до 10 числа кожного місяця) (п. 3.2 кредитного договору).

Таким чином, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору (до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань) сторони встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

У результаті неналежного виконання боржником своїх зобов`язань утворилася заборгованість і Державною іпотечною установою на підставі частини другої статті 1050 ЦК України та пункту 3 кредитного договору направив відповідачам вимоги про дострокове повернення кредитних коштів, скориставшись своїм правом пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Отже, направивши 05 травня 2021 року вимогу до відповідачів, кредитор змінив строк кредитування, тоді як кредитним договором був встановлений строк до 07 квітня 2023 року.

З позовом Державна іпотечна установа звернулася 26 жовтня 2021 року, з розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що невиконання боржником умов договору почалося з 17 вересня 2015 року.

Крім того, АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у листопаді 2015 року надіслав позивачу лист про залишки заборгованості по іпотечний кредитам станом на 17 вересня 2015 року (а.с. 49), водночас позивач у позові зазначає, що відповідно до вказаного листа сума набутих вимог до ОСОБА_1 становить 152 089,55 грн, що свідчить про обізнаність позивача щодо невиконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 152 089,55 грн, відтак позов в цій частині задоволенню не підлягає у зв`язку з пропуском позовної давності.

Позивачем також заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за період з 17 вересня 2015 року по 30 вересня 2021 року у розмірі 106 244,69 грн.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до п. 3.2 договору позивальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за даним договором, до 07 квітня 2023 року. Позичальник зобов`язується щомісячно в строк до 10 числа кожного місяця виконувати погашення заборгованості.

Як вбачається з направлених 05 травня 2021 року відповідачам вимог, позивач вимагав протягом 10 банківських днів з моменту їх отримання повернути кредитні кошти та погасити виниклу заборгованість у розмірі 250 695,50 грн, яка складалася з суми основного боргу у розмірі 152 089,55 грн та заборгованості по відсоткам за період з 17 вересня 2015 року по 30 квітня 2021 року у розмірі 98 875,95 грн.

Згідно ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, нарахованих після 17 вересня 2015 року по 05 травня 2021 року, не підлягають задоволенню у зв`язку з пропуском позовної давності.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, нарахованих після 06 травня 2021 року до 30 вересня 2021 року не підлягають задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Звернувшись до позичальника із вимогою про дострокове погашення кредитної заборгованості, банк відповідно до правил частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, а тому нарахування заборгованості по відсоткам після зміни строку дії кредитного договору є неправомірним.

Таким чином, банк втратив право нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом з 06 травня 2021 року.

З урахуванням викладеного суд приходить висновку про відмову у задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 11, 509, 526, 610, 612, 626, 627, 628, 629, 638, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна