КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5252/23
Провадження № 2-з/552/63/23
У Х В А Л А

21.09.2023 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтава в складі: головуючого судді - Миронець О.К., за участі секретаря судових засідань Кумир О.О., розглянувши заяву адвоката Чугуєнко Дмитра Віталійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 20.09.2023 року відкрито провадження та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Разом із позовом, до суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій порушується питання про забезпечення позову у справі шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , які перебувають на її карткових рахунках, відкритих у Акціонерному товариству Комерційний банк «Приват Банк» в межах суми стягнення, а саме: 3962, 35 фунтів стерлінгів, що за курсом НБУ стаом на дату подання позову становить 182034 грн.

Заява вмотивована тим, що предметом позовної заяви, із якою звернувся позивач до суду, є стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 3962,35 фунтів стерлінгів, що за курсом НБУ станом на дату подання позову становить 182034 грн. З метою забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачу грошові кошти.

Згідно положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви та додані до неї, матеріали цивільної справи, дійшов до висновку, що подана заява не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно положень п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Підставою для звернення до суду з заявою про забезпечення позову є те, відповідач безпідставно використовує належні позивачу грошові кошти.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Судом перевірено аргументованість заяви про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, зазначених заявником і не встановлено реальної загрози, за якої невжиття саме таких заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду. Посилання заявника на ту обставину, що на момент прийняття судом рішення відповідач не буде мати достатньо коштів для погашення перед позивачем заборгованості є лише припущенням, яке не доведене належними доказами.

Відповідно до п. 4Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким чином, суд вважає, що у накладення арешту на всі рахунки, які відкриті на ім`я ОСОБА_2 , та заборони ОСОБА_2 , вчиняти будь-які дії, спрямовані на зняття, переведення, перерахування банківських вкладів/рахунків, грошових заощаджень слід також відмовити, оскільки це може позбавити відповідача будь - яких засобів для проживання та утримання дітей.

Відповідно до ч. 7ст.153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.149,150,153,260-261 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви адвоката Чугуєнко Дмитра Віталійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Полтавського апеляційного суду на протязі 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Миронець О.К.