Справа № 163/1613/22 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/709/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

прокурора Романішиної Т. Л.,

представника відповідача Шевченко О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за апеляційними скаргами відповідачів Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 17 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом.

Покликався на те, що органами досудового розслідування, а саме: військовою прокуратурою Київського гарнізону Центрального регіону, слідчими військової прокуратури Луцького гарнізону Західного регіону, прокуратурою Волинської області з 26 грудня 2016 року по 07 грудня 2021 року здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000359, про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Крім того позивач ОСОБА_1 вказував, що ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року у кримінальній справі про обвинувачення його у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, було задоволено клопотання прокурора про відмову від державного обвинувачення. Даною ухвалою місцевого суду кримінальне провадження щодо нього у зв`язку з недоведеністю його винуватості інкримінованого йому у вчиненні злочину було закрито.

Позивач стверджував, що під час досудового розслідування в ході проведення слідчих дій, перебуваючи на робочому місці, він зазнав трудового каліцтва через застосування до нього працівниками правоохоронних органів фізичного насильства.

Також зазначав, що за місцем його проживання, у присутності членів сім`ї, проводився обшук та вилучення його особистих речей, інші слідчі дії, зокрема такі як: затримання, обрання запобіжного заходу, незаконне спостереження за ним, прослуховування і запис його телефонних розмов, що у своїй сукупності призвело до тривалих моральних і фізичних страждань, втрати ним життєвих зв`язків і потягнуло заподіяння йому моральної шкоди.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку, на свою користь 5 200 000 грн за завдану йому незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду моральну шкоду.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 17 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 670000 грн відшкодування моральної шкоди.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим, відповідач Державна казначейська служба України, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно вважав встановленим факт заподіяння позивачу моральної шкоди діями відповідача, а визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам розумності і справедливості.

У поданій на зазначене рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі, відповідач Волинська обласна прокуратура просив його змінити, шляхом зменшення визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, визначаючи суму відшкодування моральної шкоди позивачу, не врахував положення чинного законодавства, яке регулює ці правовідносини, тим самим порушив норми матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Волинської обласної прокуратури представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача Державної казначейської служби України підлягає до задоволення частково, а апеляційна скарга відповідача Волинської обласної прокуратури підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково та визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у 670000 грн, місцевий суд виходив з того, що таке відшкодування відповідає рівню моральних страждань позивача заподіяних останньому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що 26 грудня 2016 року, на підставі повідомлення Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України, за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за № 0000359, де було вказано, що службовими особами митного поста «Устилуг» Волинської митниці ДФС ОСОБА_3 та ОСОБА_4 налагоджено механізм отримання неправомірної вигоди від громадян України за нестворення штучних перешкод під час проходження ними митного огляду.

13 лютого 2017 року заступником начальника Головного управління по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю Служби безпеки України на ім`я прокурора військової прокуратури Київського гарнізону Єгжова Р.Д. було направлено повідомлення про можливу причетність головного державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного посту «Ягодин» Волинської митниці ДФС позивача Никонюка П.С., який діяв за вказівкою начальника митного поста «Ягодин» Волинської митниці Оникійчука О.В., до організації схеми безперешкодного переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю підакцизних товарів.

Після чого ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1 у місті Ковелі Волинської області. Як вбачається з протоколу обшуку, дана слідча дія проведена 30 березня 2017 року з 01:55 години до 06:20 години. Під час обшуку було вилучено готівкові кошти в сумі 3350 грн.

Згідно повідомлення, складеного начальником слідчого відділу прокуратури Волинської області та затвердженого прокурором відділу прокуратури Волинської області. 27 червня 2018 року позивачу ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Крім того встановлено, що 17 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_1 слідчим слідчого відділу прокуратури Волинської області було складено обвинувальний акт за ч.3 ст.368 КК України, який, після затвердження прокурором відділу прокуратури Волинської області, направлений до Любомльського районного суду Волинської області.

Під час розгляду даної кримінальної справи у суді першої інстанції 07 грудня 2021 року прокурором Волинської обласної прокуратури було подано клопотання від 06 грудня 2021 про відмову від підтримання обвинувачення щодо ОСОБА_1 у вчиненні останнім передбаченого ч.3 ст.368 КК України злочину.

Ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 07 грудня 2021 року кримінальне провадження № 0000359 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, було закрите у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

З акту нещасного випадку форми Н-1 у справі 03/37, складеного Волинською митницею ДФС, слідує, що 30 березня 2017 року під час проведення обшуку на території митного поста «Ягодин» Волинської митниці ДФС на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва в рамках досудового розслідування кримінального провадження № 0000359, працівники СБУ заламали ОСОБА_1 руки, виштовхнули останнього з приміщення на вулицю, повалили лицем на асфальт з нанесенням ударів по тулубу, спині і голові, що спричинило погіршення стану його здоров`я та стало підставою для звернення до лікувального закладу.

З матеріалів розслідування нещасного випадку, який стався 30 березня 2017 року з ОСОБА_1 , які приєднані до матеріалів справи, вбачається, що останній у 2009 році переніс важку ЧМТ (забій головного мозку) і у подальшому неодноразово проходив лікування з приводу наслідків отриманої травми.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААВ № 086025 від 02 лютого 2021 року позивачу ОСОБА_1 встановлено, на строк до 01 лютого 2023 року, 3 групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176

ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виникає, зокрема, у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (пункт 2 частини першої статті 2 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України (стаття 4 вказаного Закону).

Згідно з частиною другою статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

Згідно з пунктом 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Розмір відшкодування слід розраховувати виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6700 грн (станом на момент вирішення справи).

У справі, яка переглядається, судом першої інстанцій вірно встановлено, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, право на відшкодування якої у нього виникло, у зв`язку із перебування під слідством та судом з 27 червня 2018 року (день повідомлення про підозру) по 14 грудня 2019 року включно (дата набрання законної сили ухвалою суду про закриття провадження в справі), що у підрахунку складає 41 місяць 18 днів

Однак, на думку колегії суддів, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу саме у сумі 670000 грн, суд першої інстанції не врахував принцип розумності, справедливості та співмірності, а також те, що відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинно бути джерелом його безпідставного збагачення, що цілком відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у цивільній справі № 752/17832/14-ц.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відсутні підстав для стягнення завданої позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди у більшому розмірі, ніж це передбачено Законом, а тому, для відшкодування останньому моральної шкоди слід застосувати слідуючий розрахунок: 6700 гривень х 41 місяць 18 днів, що становить 278720 гривень.

Зазначений вище розмір відшкодування позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, на думку колегії суддів, є достатнім, цілком відповідає засадам розумності, поміркованості і справедливості, зважаючи на характер та обсяг моральних страждань, які він поніс за час перебування під слідством і судом.

Вищевказане дає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити та стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_1 278720 грн на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, визнав встановленими обставини щодо розміру заподіяної моральної шкоди позивачу саме в сумі 670000 грн, які не були доведені останнім, то відповідно до вимог ч. 1 ст.376 ЦПК України, ця обставина є підставою для зміни рішення суду першої інстанції у цій частині.

Згідно частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною сьомою статті 141 ЦПК України визначено, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки в даній справі з позивача судовий збір не справлявся на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», то з нього не підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені відповідачем за подання апеляційної скарги, а компенсуються відповідачу Волинській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Волинської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 17 травня 2023 року в частині розміру відшкодування моральної шкоди змінити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 278720 (двісті сімдесят вісім тисяч сімсот двадцять) грн.

Повернути з Державного бюджету України Волинській обласній прокуратурі сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 10050 (десять тисяч п`ятдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді