Справа № 752/4024/23
Провадження № 2/752/3979/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 жовтня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Машкевич К.В.,

з участю секретаря Гненик К.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачів та просив стягнути з ТДВ «СК «ОБЕРГІГ» на свою користь несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 10400,65 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактично завданою шкодою та розміром страхового відшкодування у розмірі 82856,38 грн., моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат у розмірі 15647,20 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 23.08.2022 року о 08 год. 30 хв. на автодорозі «Милошовичі Хоросно» ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «BMW» р/н НОМЕР_1 , при виїзді з другорядної дороги не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», чим порушив вимоги пункту 16.11 ПДР України, та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Nissan» р/н НОМЕР_2 , що належить позивачу та знаходився під його керуванням, який рухався по головній дорозі.

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.10.2022 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано ОСОБА_2 .

На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ №АР/2301131 виданого ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» дійсного на дату ДТП.

Позивач звернувся до відповідача ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» та надав документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі заяву про страхове відшкодування.

За результатами розгляду вказаної заяви страховиком було здійснено розрахунок та визначено лише частину страхового відшкодування у розмірі 66524,06 грн.

Не погоджуючись з розміром страхового відшкодування розрахованого страховиком, позивач замовив огляд пошкодженого транспортного засобу «Nissan» р/н НОМЕР_2 , у оцінювача ФОП ОСОБА_3 .

На підставі огляду було складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу «Nissan» р/н НОМЕР_2 за №344/09-22 від 08.09.2022 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 76924,71 грн.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що з ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» на його користь підлягає стягненню несплачена частина страхового відшкодування, а саме 10400,65 грн. (76924,71 грн. - 66524,06 грн.).

Крім того, відповідно до звіту №344/09-22 від 08.09.2022 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan» р/н НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить 159781,09 грн.

Таким чином, на думку позивача, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між розміром заподіяної шкоди і належним страховим відшкодуванням в сумі 82856,38 грн. (159781,09 грн. розмір збитку, вартість відновлювального ремонту - 76924,71 грн. належне до виплати страхове відшкодування).

Також зазначив, що внаслідок ДТП йому була завдана моральна шкода, оскільки автомобіль «Nissan» р/н НОМЕР_2 був його основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачу душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан.

Моральна шкода завдана протиправними діями ОСОБА_2 внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб «Nissan» р/н НОМЕР_2 , становить 10000,00 грн.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 02.03.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

30.03.2023 року від представника Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» надійшов відзив на позовну заяву в якому вона проти задоволення позову заперечувала посилаючись на те, що 23.08.2022 року о 08 год. 30 хв. на автодорозі «Милошовичі Хоросно» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «BMW» р/н НОМЕР_1 , та транспортного засобу марки «Nissan» р/н НОМЕР_2 , що належить позивачу.

Вину ОСОБА_2 підтверджено постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.10.2022 року.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW» р/н НОМЕР_1 на дату настання ДТГІ була забезпечена в ТДВ «СТ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/2301131.

19.09.2022 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало від позивача заяву про страхове відшкодування.

На підставі вищевказаної заяви, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, керуючись положеннями Закону, відповідач прийняв рішення та здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 66524,06 гри., що підтверджується копією виписки з рахунку позивача.

Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV якщо відшкодування витрат па проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку па додану вартість.

Оскільки відповідно до заяви про страхове відшкодування виплата здійснювалась безпосередньо на рахунок потерпілої особи, то в такому разі сума збитку розраховувалась наступним чином: 74191,34 грн. (оцінена шкода) - 7886,29 грн. ПДВ на запасні частини = 66524,06 грн.

Таким чином, виплативши страхове відшкодування позивачу у розмірі 66524,06 грн., ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» виконало свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування в повному обсязі та у відповідності до положень Закону № 1961-IV.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто, вартість ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після падання документів про такі витрати.

У разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, потерпілий має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесеним витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Позивачем не надано жодного належною доказу на підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля та сплати при ньому позивачем суми ПДВ, а тому сума розміру оціненої шкоди підлягає зменшенню на суму ПДВ.

Щодо судових витрат на проведення експертизи, зазначила, що 22.09.2022 року сталася ДТП, огляд пошкодженого транспортного засобу представником ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було здійснено 29.08.2022 року (що підтверджується актом огляду транспортного засобу від 29.08.2022 року), таким чином, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило огляд пошкодженого транспортного засобу, у строк, визначений п. 34.2. ст. 34 Закону № 5090-VІ, та не зобов`язане відшкодовувати потерпілому витрати на проведення експертизи у відповідності до п. 34.3. ст. 34 Закону № 5090-VІ.

На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позову.

Також від представника відповідача ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

01.05.2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли клопотання про витребування доказів, про призначення судової автотоварознавчої експертизи та про огляд доказів.

08.05.2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/2301131, за змістом якого у разі настання страхового випадку, страховиком виступає Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» забезпечений транспортний засіб марки «BMW» р/н НОМЕР_1 . Вказаним полісом передбачено, що страхова сума за шкоду, заподіяна майну складає - 130000 грн., розмір франшизи - 0 грн.

На даний час позивачем відремонтовано вищезазначений автомобіль.

Отже враховуючи той факт, що автомобіль позивача відремонтовано, страховиком проведено виплату страхового відшкодування і цієї виплати було достатньо для проведення такого ремонту, оскільки доказів зворотного позивачем не надано, відповідач вважає, що відсутні законні підстави для покладення відповідальності на нього, як страхувальника, оскільки страховиком шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою.

11.05.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_2 в якому він зазначив, що страховик за полісом ОСЦПВВНТЗ обмежується одночасно і страховою сумою (лімітом відповідальності) і вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу.

При цьому, незалежно від нарахування коефіцієнта фізичного зносу, потерпіла особа не обмежена у праві використати для проведення ремонту нові деталі, внаслідок чого дійсна вартість ремонту (понесених збитків) перевищує розмір отриманого страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховики відшкодуванням).

Висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля, сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, а також у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року №61-1836св17, від 28 лютого 2018 року № 61-134св18. Верховним Судом не встановлено підстав відступити від зазначених правових висновків».

Відтак, із ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром заподіяної шкоди і належним страховим відшкодуванням. Будь-які посилання сторони Відповідача-2 про неможливість стягнення Позивачем повної вартості відновлювального ремонту без відповідного документального підтвердження не заслуговує на увагу суду.

Щодо посилання ОСОБА_2 відносно проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Nissan» р/н НОМЕР_2 , є ніщо інше, як припущення, що не знаходить свого підтвердження жодними належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2023 року в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення судової автотоварознавчої експертизи відмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2023 року у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про витребування доказів.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 23.08.2022 року о 08 год. 30 хв. на автодорозі «Милошовичі Хоросно» ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «BMW» р/н НОМЕР_1 , при виїзді з другорядної дороги не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», чим порушив вимоги пункту 16.11 ПДР України, та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Nissan» р/н НОМЕР_2 , що належить позивачу та знаходився під його керуванням, який рухався по головній дорозі.

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу було завдано матеріальної шкоди.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07.10.2022 року винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась зазначена дорожньо-транспортна подія, визнано ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП.

Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії відповідача ОСОБА_2 вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «BMW» д.н.з. НОМЕР_1 на дату настання ДТГІ була забезпечена в ТДВ «СТ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР-2301131.

19.09.2022 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало від позивача заяву про страхове відшкодування.

Згідно звіту №118402 від 12.10.2022 року, складеного ФОП ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданий власникові «Nissan» р/н НОМЕР_2 в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 74191,34 грн., в т.ч. ПДВ на запасні частини.

Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданий власникові «Nissan» р/н НОМЕР_2 в результаті його пошкодження на дату оцінки КТЗ складає 66524,06 грн. без ПДВ на запасні частини.

На підставі вищевказаної заяви, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, керуючись положеннями Закону, відповідач прийняв рішення та здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача в розмірі 66524,06 гри., що підтверджується копією виписки з рахунку позивача АТ «ПриватБанк» від 17.01.2023 року.

Позивач не погоджуючись з сумою виплати страхото відшкодування замовив огляд пошкодженого транспортного засобу у оцінювача ФОП ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №344/09-22 від 08.09.2022 року складеного ФОП ОСОБА_3 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, що оцінюється, марки «Nissan» р/н НОМЕР_2 на дату настання події 23.08.2022 року становить 76924,71 грн.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan» р/н НОМЕР_2 , без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження, становить 159781,09 грн.

Ринкова вартість автомобіля марки «Nissan» р/н НОМЕР_2 без урахування аварійних пошкоджень на дату настання події 23.08.2022 року становить 345330,56 грн.

Розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ «Nissan» р/н НОМЕР_2 з урахуванням зносу зменшений на суму витраченого відповідно до законодавства податку на додану вартість на дату настання події 23.08.2022 року становить 69156,92 грн.

Позивач вважає, що ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» не в повному обсязі виплатило страхове відшкодування, оскільки на підставі огляду було складено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власникові колісного транспортного засобу «Nissan» р/н НОМЕР_2 за №344/09-22 від 08.09.2022 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку складає 76924,71 грн.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що з ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» на його користь підлягає стягненню несплачена частина страхового відшкодування, а саме 10400,65 грн. (76924,71 грн. - 66524,06 грн.), на що слід зазначити наступне.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону № 1961 -IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до її. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу №118402 від 13.10.2022 р. вартість відновлювального ремонту КТЗ «Nissan» д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, складає 74191,34 гри., в тому числі ПДВ у розмірі 7667,29 грн.

Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV якщо відшкодування витрат па проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку па додану вартість.

Оскільки відповідно до заяви про страхове відшкодування виплата здійснювалась безпосередньо на рахунок потерпілої особи, то в такому разі сума збитку розраховувалась наступним чином:

74191,34 грн. (оцінена шкода) - 7667,29 грн. (ПДВ на запасні частини) = 66524,06 грн.

Таким чином, виплативши страхове відшкодування позивачу у розмірі 66524,06 грн., ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» виконало свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування в повному обсязі та у відповідності до положень Закону № 1961-IV.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ №344/09-22 від 08.09.2022 року.

Висновком №344/09-22 було визначено розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ з урахуванням зносу та сума визначена відповідно до законодавства податку на додану вартість у розмірі 69156,92 грн.

Однак, позивач безпідставно заявляє до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» вимоги про стягнення страхового відшкодування з урахуванням ПДВ, з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 2 п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого манна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплати в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

У відповідності до правового висновку, сформованого Верховним Судом у постанові від 02.10.2019 року у справі №161/2017/16-ц, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто, вартість ремонту автомобіля із врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після падання документів про такі витрати.

У разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, потерпілий має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесеним витрат із сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Відтак, в силу приписів частини 2 статті 14 ЦК України страховик не може бути примушений до виплати ПДВ у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума ПДВ нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником ПДВ.

Наведене випливає також з приписів частини 2 статті 1192 ЦК України, згідно якого розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі №826/7454/17, відповідно до якого, страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець, в свою чергу має бути платником податку на додану вартість).

Позивачем не надано жодного належною доказу на підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля та сплати при ньому позивачем суми ПДВ, а тому сума розміру оціненої шкоди підлягає зменшенню на суму ПДВ.

Відтак, відповідно до Закону № 1961-IV та сталої судової практики, покладання на ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» обов`язку зі сплати ПДВ, без фактичного здійснення позивачеві відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та без надання доказів сплати позивачем податку на додану вартість на користь виконавця ремонту є необґрунтованим та безпідставним, а також суперечить вимогам абз.3 ч. 1 ст 988 ЦКУ, відповідно до якого страхова виплата за договором страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

З урахуванням викладеного, у задоволенні вимог до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» слід відмовити.

Що стосується вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача різницю між фактично завданою шкодою та розміром страхового відшкодування у розмірі 82856,38 грн., то слід зазначити наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за особою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного виплаває, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права.

ВС наголосив, що стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку, згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України закріплює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

З системного аналізу наведених вище мотивів та положень законодавства вбачається, що у даній справі для вирішення питання про покладення відповідальності за наявну у позивача матеріальну шкоду на відповідача ОСОБА_2 , як винуватця ДТП, у якій її було завдано, є необхідним надання позивачем суду доказів розміру цієї шкоди.

В даному випадку, розмір реальних збитків, понесених позивачем повинен визначатися шляхом належними доказами фактичних витрат, понесених позивачем в результаті робіт, придбання необхідних матеріалів та запчастин для відновлення автомобіля.

На підтвердження витрат, понесених у зв`язку з відновленням транспортного засобу (реальних збитків) позивач, всупереч приписам ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 83 ЦПК України, при зверненні до суду разом з позовом, не надав належних доказів для документального підтвердження фактичного розміру понесених витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля марки NISSAN реєстраційний номер НОМЕР_2 , таких як рахунки-фактури на оплату, платіжні документи, акти приймання-передачі виконаних робіт чи інші первинні документи бухгалтерського обліку, що підтверджують реальність проведення відповідних господарських операції чи факту надання відповідних послуг, продажу товарів необхідних для відновлення автомобіля позивача.

З цього приводу, слід звернути увагу на правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування на якій проводився ремонт автомобіля (п. 4.36 Постанови). Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу (п. 4.42 Постанови). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин:

1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ (п. 4.37 Постанови).

Так, у відповідності до вимог Закону страховик виконав свої зобов`язання, забезпечивши у встановленому законом порядку та у встановлений термін проведення огляду, підготовку відповідного звіту, провівши розрахунок страхового відшкодування відповідно до положень чинного законодавства та виплативши його. При цьому, претензій чи зауважень до проведеного огляду пошкодженого автомобіля позивач не пред`являв.

З огляду на наведене, суд критично оцінює наданий позивачем до позовної заяви, висновок №344/09-22 автотоварознавчого дослідження оскільки такий не підтверджує проведення ремонту автомобіля позивача саме на таку суму, яка визначена у ньому.

Також, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлену а постанові від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, де Велика Палата в пунктах Постанови 55-61, 89-91 визначаючи засади цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну зіткненням транспортних засобів (взаємодії джерел підвищеної небезпеки) зазначила наступне:

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором та/або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно, у разі вчинення дій, які не врегульовані нормами цивільного законодавства, перед судом може постати завдання оцінки таких дій.

Виходячи з формулювання статті 11 ЦК України, можна зробити висновок, що такі дії повинні відповідати загальним засадам цивільного законодавства України, які закріплені в статті З ЦК України.

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного.

Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України)

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Для доведення реального розміру збитків, яких зазнав позивач, останній повинен діяти не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

При чому доведенню підлягає саме розмір реальних збитків шляхом підтвердження реальних витрат, понесених позивачем у зв`язку з відновленням транспортного засобу, тому виходячи з принципами розумності, справедливості та співмірності, розмір відшкодування реальної майнової шкоди має бути не більшим, ніж той, який зазнав позивач і при цьому не повинен приводити до його безпідставного збагачення.

В даному випадку, позивач не надав доказів реального розміру матеріального збитку, що не відповідає законодавчим принципам відшкодування шкоди (реальних збитків).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 різниці між фактичною завданою шкодою та розміром страхового відшкодування в сумі 82856,38 грн., оскільки такі вимоги необґрунтовані належними та допустимим доказами.

Позивач також просив стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10000,00 грн., на що слід зазначити наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.3.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»:

П. 3 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи ДТП, яка мала місце 23.08.2022 року, вину відповідача ОСОБА_2 у вказаній ситуації, ті обставини, що моральна шкода є пов`язаною з наслідками ДТП, наявність душевних страждань позивача, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню моральна шкода.

Однак, сума 10000,00 грн., яку просить стягнути позивач, є значно завищена ним, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню моральна шкода в сумі 2500,00 грн., яка відповідає вимогам розумності і справедливості.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат слід звернути увагу на положення до ч. 1 ст. 141 України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом).

Верховний Суд у своїй постанові від 28.11.2018 р. по справі N 761/11472/15ц (касаційне провадження N 61-23674св18) зазначив, що вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою і судовий збір підлягає сплаті, як за вимогою майнового характеру.

Позовні вимоги в частині моральної шкоди були задоволені частково (2500,00 грн.), а саме у розмірі 42,92% (1073,00х100:2500,00). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі - 460,53 грн. слід покласти на відповідача ОСОБА_2 (1073,00:100х42,92%).

Що стосується витрат на правничу допомогу в сумі 15647,20 грн., то слід зазначити наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Позивач на підтвердження надання йому правничої допомоги на суму 15647,20 грн. надав договір про надання правової допомоги №25/01/23-ЮП/П від 25.01.2023 року, акт виконаних робіт №1 від 17.02.2023 року.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу:

«…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Так як законодавство більше не містить встановленого граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу, питання розподілу витрат пов`язане виключно із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Для того, щоб суд зміг встановити, що витрати пов`язані із розглядом конкретної справи, предмет спору, а по можливості і номер судової справи має бути зазначений в договорі про надання правової допомоги, в довіреності, в актах прийому-передачі, в квитанціях, платіжних дорученнях тощо;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Із зазначених вище критеріїв випливає, що основоположним принципом, який застосовується судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу є принцип співмірності.

Згідно з положеннями ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

"Співмірність" як критерій для оцінки суми витрат на правничу допомогу є оціночною категорією і може розумітися суддями по-різному, що й спричиняє найбільшу складність на практиці.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

З урахуванням того, що справа є малозначною, судові засідання у справі не призначались, позиція сторони позивача протягом розгляду справи не змінювалась, суд вважає за доцільне стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 4,12,13,81,83,89,141,258,259,263-265, 268,274.279 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 моральну шкоду в сумі 2500,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

У задоволенні вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» та решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя