Справа № 640/5113/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Губської Я.В.,

за участю секретаря Мордухович К.Г.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Єна Л.А.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), про усунення перешкод у користуванні власністю

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 03.04.2017 року звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просила усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме - житловим будинком АДРЕСА_4 та зобов`язати відповідача відновити будівлі та майно у відповідності до плану домоволодіння 1988 року. Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, які розташовані за адресою: АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 03 грудня 1988 року VIII Харківською державною нотаріальною конторою. Власницею іншої частини вказаного домоволодіння була її сестра ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкоємцем першої черги після її смерті є відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_2 , між якими на даний час існує спір в суді з приводу визначення часток у спадковому майні. Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 самовільно здійснив перебудову даного домоволодіння, знищує майно та побутові речі, використовує приміщення для зберігання своїх речей, в 2016 році обмежив їй доступ до житла шляхом заміни замків, позбавив права позивача щодо використанням спадковим майном та земельною ділянкою під будинком. Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила задовольнити її позов, посилаючись на вимоги ст.ст. 377, 391 ЦК України, ст.ст. 95,120,152, 158 ЗК України.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 21.04.2017 року Нев`ядомського Д.В. відкрито провадження у справі.

15.09.2017 до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких вона вказала, що незважаючи на відсутність у ОСОБА_3 на сьогодні будь-яких прав володіння та користування будинком АДРЕСА_4 , він фактично зайняв весь будинок. З довідки КП «ХМБТІ» вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_4 , літ. «Ж-2» з житловою прибудовою літ. «Ж-1-2» тамбуром літ. «Ж», загальною площею 208,9 кв.м. є самочинно збудованим. Вказала, що при проведенні відповідачем будівельних робіт з будівництва житлового будинку АДРЕСА_4 , право власності на який не отримано у встановлений законом спосіб, порушено вимоги чинного законодавства та її права. Крім того, в жовтні 2016 року ОСОБА_3 взагалі обмежив їй доступ до свого майна шляхом заміни замків, чим перешкоджає користуватись належним їй на праві власності майном. З огляду на те, що в неї відсутні ключі, вона не має можливості відчинити замок та потрапити до будинку та на територію домоволодіння. Ключі в добровільному порядку відповідач не надає, до житлового будинку не пускає. Посилалась на вимоги ст.ст. 376,377,391,383,355,356,358 ЦК України.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Нев`ядомського Д.В. від 15.09.2017 провадження у справі зупинено до розгляду справи в Московському районному суді м.Харкова.

04.03.2019 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа передана в провадження судді Сенаторова В.М.

08.04.2020 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа передана в провадження судді Ніколаєнко І.В.

17.04.2020 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа передана в провадження судді Лях М.Ю.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Ляха М.Ю. від 14.01.2021 відновлено провадження у справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.03.2021 року за клопотанням позивача та третьої особи у цивільній справі № 640/5113/17 (н/п 2/953/20/21) призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківського Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, провадження по справі зупинено.

19.07.2021 року до Київського районного суд ум. Харкова надійшла цивільна справа № 640/5113/17 (н/п 2/953/20/21) з повідомленням судового експерта про неможливість проведення судової експертизи.

Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова Ляха М.Ю. від 02.08.2021 поновлено провадження у справі.

Постановою Харківського апеляційного суду від 23.12.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_6 - представника ОСОБА_3 - задоволено. Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2021 року в частині призначення експертизи у справі - скасовано та ухвалено нову постанову, якою клопотання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про призначення по справі будівельно-технічної експертизи - залишено без задоволення.

15.02.2022 до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Шемет О.В., в якому вони просили відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву посилалась на те, що жодне з тверджень позивача не відповідає дійсності, відповідач не обмежував доступ позивача до спільного майна, реконструкція будинку тривала довгі роки та позивач жодним чином не заперечувала проти цього. Позивач ні усно, ні письмово не просила відповідача надати доступ до спільного майна та не просила не проводити реконструкцію будинку.

19.10.2022 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, справа розподілена в провадження судді Губської Я.В.

11.09.2023 до суду надійшли додаткові пояснення позивача, в яких вона вказала, що надання ключів не відновить її право щодо володіння спадковим майном, оскільки згідно до висновків експертного дослідження від 26.01.2023 більшість будівель та споруд, що існували станом на 1988 рік було знищено. Вказала, що зобов`язання відповідача відновити будови та майно у відповідності до плану домоволодіння 1988 року усунуть порушення прав позивача щодо володіння та користування його спадковою власністю.

12.09.2023 до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача, в яких вказує, що мирним шляхом вирішити питання щодо сплати позивачу вартості належної їй частині домоволодіння не виявляється можливим у зв`язку з наявною самобудовою та відсутністю згоди позивача на прийняття в експлуатацію самочинно побудованої будівлі. Це є перешкодою для належного оформлення договору купівлі-продажу у нотаріуса. Крім того, тягар виплати будь-яких коштів, вирішення питань щодо сплати грошей несе безпосередньо сторона відповідача. Твердження позивача, що вона не знала про будівництво, чи була проти нього, не відповідає дійсності. Відтак відповідач заперечує проти вимог позивача та вважає їх необґрунтованими.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Надала пояснення, згідно яких вказала, що ОСОБА_3 здійснив будівництво на її частині домоволодіння, змінив замки та її не пускає її до домоволодіння. Без її дозволу все поламав, а вона хоче, щоб все було як раніше. Після перерви для мирного врегулювання спору дане питання не вирішено, сторони наполягають на своїх вимогах та запереченнях.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Єна Л.А. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, однак не заперечувала, що надати ключі та доступ позивачу від домоволодіння відповідач може в будь-який час.

12.09.20203 року до суду представник відповідача надала письмові пояснення, в яких вказує, що твердження про те, що позивач не знала про будівництво не відповідає дійсності, оскільки ще в 2007-2008 роках ОСОБА_1 приймала участь у розгляді цивільної справи за позовом Мороз, в якому ставилось питання про знесення самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_4 , яке здійснювали ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав думку позивача. Вказав, що відповідачем захоплена земля, замінені замки, він проводить самочинне будівництво, без дозволу. На будівництво нового будинку використовують матеріали старого будинку.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 8 ХДНК 03.12.1988 №4-2554 ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку літ. «А-1», з надвірними будівлями літ. №Б,Е», літньої кухні літ «В», льоху літ. «Г», вбиральні літ. «Д», огорожі «1-7», колонки №5, тамбура літ. «В», ганку літ. «В1» що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 .

Іншим співвласником частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 з надвірними будівлями відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.12.1988 була сестра позивача ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 19.12.2014.

Спадкоємцями ОСОБА_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . З приводу спадкового майна в Московському районному суді м. Харкова розглядається цивільна справа.

Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що відповідач ОСОБА_3 (син ОСОБА_4 ) самовільно здійснив перебудову даного домоволодіння та в 2016 році обмежив їй доступ до житла.

З довідки КП «ХМБТІ» від 31.07.2015 року вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_4 , літ. «Ж-2» з житловою прибудовою літ. «Ж-1-2» тамбуром літ. «Ж», балконом літ. «Ж2» загальною площею 208,9 кв.м., житловою площею 119,4 кв.м. є самочинно збудованим. Вартість складає 665 711 грн. Житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 11,3 кв.м. знесено.

Також, згідно довідки КП «ХМБТІ» від 31.07.2015 вбачається, що згідно з матеріалами квартальної зйомки від 15.02.1958, затвердженими рішенням ОСОБА_7 №5 від 22.03.1958 площа земельної ділянки по АДРЕСА_4 складала 1056 кв.м. При обстеженні вищезазначеного житлового будинку з надвірними будівлями 02.07.2015 було встановлено, що відбулися зміни в конфігурації та площі земельної ділянки. Фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_4 станом на 02.07.2015 складає 1184 кв.м.

Відповідно до висновку експертного дослідження №ЕД-19/121-22/16214-БТ від 26.01.2023, який наданий позивачем зазначено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 на місці розташування існуючих будівель та споруд станом на 02.07.2015, а саме: житлового будинку літ. «Ж-2», житлової прибудови літ «Ж1-2», балкону літ. «Ж2» з 1988 по 2007 рік були розташовані (існували) та відсутні (знесені) станом на 02.07.2015 наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А-1», сарай літ. «Б», сарай літ. «Е», сіни літ «а». Ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_4 , а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які існували в період з 1988 по 2007 рік , станом на 2021 рік становить 603 808 грн. без урахування ПДВ.

В судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_8 , який пояснив що позивач є його матір`ю. Його мати не може потрапити до будинку, земельної ділянки, оскільки відповідач змінив замки. На території, яке належить позивачу він здійснив самочинне будівництво, знищив побутові речі позивача, які знаходились в хаті та сараях.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

За змістом ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Непорушність права власності також закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб співвласників, належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За змістом статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Визначальним для захисту права на підставі зазначеної норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Частиною другою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Беручи до уваги те, що позивач є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями, однак не має можливості користуватися належною їй частиною, оскільки відповідач чинить їй перешкоди, шляхом не надання вільного доступу до будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, і зазначені обставини підтвердив фактично представник відповідача в суді, та допитані в судовому засіданні свідки, а тому суд приходить до висновку, що відповідач порушує права та законні інтереси позивача на вільне користування власністю і право позивача в безумовному порядку підлягає захисту, а саме шляхом зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком та земельною ділянкою за даною адресою та зобов`язання відповідача надати вільний доступ і ключі від паркану до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .

При вирішенні даного питання, суд враховує, що цей спір з приводу усунення перешкод в користуванні власністю перебуває в суді з 03.04.2017 року, мирним шляхом питання надання доступу позивачу, як власнику до домоволодіння не надано протягом тривалого часу, а тому суд, захищаючи інтереси власника майна приходить до висновку про необхідність захисту його прав саме в такій спосіб, який зазначено вище, і даний спосіб захисту не є виходом за межі позовних вимог, а буде відповідати найефективнішому способу захисту, порушення якого відбувається протягом тривалого часу з 2017 року та не вирішений між сторонами мирним шляхом.

Відповідно ч. 1, 7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Таким чином, відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема:

- про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки;

- про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинне будівництво;

- про відшкодування витрат на будівництво, здійснене на земельній ділянці, яку особі не було відведено;

- про знесення самочинно збудованого нерухомого майна;

- про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, провести відповідну перебудову;

- про стягнення витрат, пов`язаних із приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК).

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови. (п.5 Постанови № 6 від 30.03.2012 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)"

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Дослідивши вимоги позивача, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо зобов`язання відповідача відновити будови та майно у відповідності до плану домоволодіння 1988 року, з посиланням на ті обставини, що саме відповідач здійснив знесення спірного будинку та його переобладнання в новий, задоволенню не підлягає з огляду на необґрунтованість та недоведеність цих позовних вимог тими доказами, які містяться в матеріалах цивільної справи.

Так, позивачем не обґрунтовано та не доведено, яким чином приведення житлового будинку, якого не існує на теперішній час у попередній стан (1988 року) відновить право позивача на користування на праві власності будинком.

ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку літ. «А-1», з надвірними будівлями літ. №Б,Е», літньої кухні літ «В», льоху літ. «Г», вбиральні літ. «Д», огорожі «1-7», колонки №5, тамбура літ. «В», ганку літ. «В1» що розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 , згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 03 грудня 1988 року.

Згідно матеріалів справи за довідками КП «ХМБТІ» від 2015 року і висновку експертного дослідження №ЕД-19/121-22/16214-БТ від 26.01.2023, будинок літ. «А-1», з надвірними будівлями літ. №Б,Е», власником якого є позивач та який зазначений у плані домоволодіння 1988 року, станом на теперішній час не існує, знесений, і за представленими доказами будинок літ. «А-1», з надвірними будівлями літ. №Б,Е» станом на момент обстеження, тобто 02.07.2015 року вже був знесений, і на його місці станом на 02.07.2015 перебуває іншій будинок, а саме: житловий будинок літ. «Ж-2», житлової прибудови літ «Ж1-2», балкону літ. «Ж2».

Надаючі оцінку доводам позивача про те, що саме відповідач зніс будинок літ. «А-1» по плану 1988 року та побудував новий будинок «Ж-2», який вже був самочинно побудований та існував на 2015 рік, суд приходить до висновку, що дані обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки такі докази в матеріалах справи відсутні.

Згідно висновків експертного дослідження №ЕД-19/121-22/16214-БТ від 26.01.2023 житловий будинок літ. «А-1» з господарськими будівлями та спорудами існував в період з 1988 по 2007 рік, і достовірно встановити під час розгляду даної справи, що саме відповідач ОСОБА_3 зніс будинок літ. «А-1», як стверджує позивач у позові та здійснив самочинне будівництво, відсутня можливість.

Крім того, судом враховані письмові пояснення представника відповідача про те, що станом на 2007-2008 рік (згідно рішення суду від 30.07.2008 року) вже ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 було зобов*язано усунути порушення сусіда ОСОБА_9 у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_4 шляхом знесення будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_4 , будівля якого ведеться самостійно.

На підставі встановлених обставин та досліджених в суді доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим будинком літ. «А-1» № 61 з надвірними будівлями по АДРЕСА_4 шляхом зобов`язання відповідача відновити будівлі та майно у відповідності до плану домоволодіння 1988 року не можуть бути задоволені, оскільки відсутні належні та допустимі докази того, що саме відповідач ОСОБА_3 порушив право позивача на користування житловим будинком АДРЕСА_4 по плату 1988 року (будинком літ. «А-1») шляхом його переобладнання, знесення і побудови нового будинку «Ж-2».

Вирішуючи даний позов по суті вимог, суд виходив перш за все з тих обставин, що протягом тривалого часу право позивача на користування своєю власністю не було відновлено, а тому вирішуючи позовні вимоги суд захищає інтереси власника та відновлює право на користування майном (домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 ), яке закріплено у Конституції України, ЦК України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і це є найефективнішим способом захисту в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), про усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити частково.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні власністю за адресою: АДРЕСА_4 шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком та земельною ділянкою за даною адресою та зобов*язання надання вільного доступу і ключів від паркану до даного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору від задоволеної частини у розмірі 320 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: