Справа № 342/379/23
Провадження № 2/342/279/2023
11 вересня 2023 року м. Городенка
Городенківський районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючої судді Андріюк І.Г.,
секретаря судового засідання Малик Г.В.
з участю представника позивача прокурора Сорочихіна О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Городенка у загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом керівника Коломийської окружної прокуратури Ігора Мартинюка в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельних ділянок,
Вимоги позовної заяви мотивує тим, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, яка на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зареєстрованим державним нотаріусом № 1943, №1944 року набула право власності на земельні частки (паї) площами 1,0405 та 0,0972 га та 16.12.2021 вказані земельні ділянки зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Коломийською окружною прокуратурою виявлено порушення вимог ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при отриманні та використанні ОСОБА_1 зазначених земельних ділянок. Зокрема, враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянкою, всупереч вимог ч.4 ст.81 ЗК України, впродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 16.12.2021 по даний час) не відчужила їх, є підстави конфіскації земельних ділянок в судовому порядку у власність держави. Наразі продовольча безпека України потребує великої уваги, що має наслідком невідкладне вжиття вичерпних заходів щодо повернення земельних ділянок у власність держави та їх подальше використання з метою забезпечення потреб, у першу чергу, громадян України. Окрім цього, воєнні дії, які ведуться на території України, негативно впливають на продовольчі процеси у державі, багато земель сільськогосподарського призначення на територіях, де ведуться активні бойові дії забруднені та не можуть використовуватись за призначенням, сотні гектарів земель залишаються окупованими, що призведе до зниження врожайності, тому в цих умовах важливо, щоб кожна земельна ділянка, яка використовується з порушенням вимог законодавства, була повернута у власність держави.
Ухвалою від 10.04.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 01.06.2023 закрито підготовче провадження та справу призначеного до судового розгляду.
Розгляд справи 27.06.2023 та 26.07.2023 не відбувся через неявку учасників справи.
23.08.2023 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці.
У судовому засіданні 11.09.2023 представник Коломийської окружної прокуратури Сорочихін О.В. позов підтримав з підстав, викладених у ньому, та просив його задовольнити у повному обсязі.
Представник ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області у судове засідання не з`явився, 20.04.2023 на адресу суду надіслав заяву, в якій зазначив, що вони підтримують вказаний позов.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подавала, про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
Вислухавши представника позивача у судовому засіданні, дослідивши зміст позовної заяви, інші письмові докази, наявні у матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.
Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області відповідно до положень ст. 145 Земельного кодексу України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, та наділене правом на подання такого роду позовів.
Згідно ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верхового Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і, якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, це є достатнім аргументом для підтвердження суду підстав для представництва.
З долучених до позовної заяви матеріалів встановлено, що заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури звертався до начальника ГУ Держегеокадастру з метою отримання інформації щодо випадків виявлення та вжиття заходів за період 2021 року - 11 місяців 2022 року Головним управлінням як органом державного контролю за використанням та охороною земель, невідчуження протягом річного строку іноземцями або особами без громадянства земель сільськогосподарського призначення, набутих ними у власність у порядку спадкування та щодо конфіскації в судовому порядку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у власності іноземних громадян.
Листом начальника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури повідомлено про виявлені земельні ділянки сільськогосподарського призначення, що належать особам, які відповідно до закону зобов`язані їх відчужити протягом певного строку, проте акцентовано на неможливості подання позову до суду про конфіскацію земельних ділянок з підстав відсутності коштів для сплати судового збору.
За даними Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області ОСОБА_1 не значиться щодо документування посвідками на тимчасове чи постійне проживання в Україні.
Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі ст. 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України, суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.
Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.
Згідно з ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.
Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.
Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Якщо спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч. 1 ст. 181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України.
Відповідно до ч. 5 ст. 22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог ст. 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.
За змістом ч. 4 ст.81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Згідно з пунктом «е» ч. 1 ст. ст. 140 Земельного кодексу України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.
Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності.
Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.
Відповідно до положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Відповідно до ст. 348 ЦК України, якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна.
Враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземною громадянинкою, упродовж року після набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення (з 16.12.2021 по даний час) не відчужила їх, є підстави для їх конфіскації у власність держави, що є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.
Згідно з ч.ч. 1, 7, 8 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
З огляду на те, що суд дійшов до висновку про необхідність ухвалення рішення щодо задоволення позову, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір, який підлягає стягненню з відповідачки у розмірі 6710 гривень.
На підставі наведеного, ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 125, 140, 145 ЗК України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», керуючись ст.ст. 12, 13, 76-78, 89, 141, 258, 259, 265, 268,352, 354 ЦПК України, суд,
Позов керівника Коломийської окружної прокуратури Ігора Мартинюка в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельних ділянок задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Івано-Франківської обласної прокуратури 6710,00 (шість тисяч сімсот десять) гривень сплаченого судового збору.
Заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Учасники справи:

- позивач Коломийська окружна прокуратура, адреса: бульвар Лесі Українки, 47, м.Коломия, Івано-Франківська область, 78200;

в інтересах Головного управління Держгеокадарстру в Івано-Франківській області, адреса: вул. Сахарова, 34 м. Івано-Франківськ, , 76014;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , національний паспорт іноземця серія та номер: НОМЕР_2 ;

Повний текст судового рішення складено 20.09.2023.

Суддя: Андріюк І.Г.