Ухвала

09 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 202/6619/20

провадження № 61-13829ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2023 року, ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги», Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпровські електромережі» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» (далі - ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги»), Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпровські електромережі»(далі - АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі»), з урахуванням уточнень, просив суд: 1) визнати незаконною відмову АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі», що порушує права споживача, в укладенні публічного договору без надання ІПН; 2) визнати незаконною відмову ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», що порушує права споживача, в укладенні публічного договору на підставі того, що судове рішення у справі № 202/791/19 не встановлює права власності позивача; 3) зобов`язати ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» оформити на ім`я позивача особовий рахунок на підставі наданих документів без надання ІПН; 4) зобов`язати ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» оформити на ім`я позивача особовий рахунок на підставі наданих йому документів; 5) зобов`язати ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» провести перерахунок нарахованих за тарифом 1,68 грн/кВт/ч обсягів спожитої електроенергії за тарифом 0,9 грн/кВт/год.; 6) накласти на ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» штраф у десятикратному розмірі вартості нарахованої по тарифу 1,68 грн/кВт/год електроенергії; 7) з ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі» на відшкодування моральної шкоди стягнути на користь позивача по 5 000 грн.

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 05 травня 2023 року, яке залишив без змін Дніпровський апеляційний суд постановою від 29 серпня 2023 року, позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав незаконною відмову АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі», в укладенні договору без надання ІПН.

Визнав незаконною відмову ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» в укладенні публічного договору на підставі того, що судове рішення у справі № 202/791/19 не встановлює права власності позивача.

Зобов`язав АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі» укласти з ОСОБА_1 договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії.

Зобов`язав ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» укласти з ОСОБА_1 договір на постачання електричної енергії.

Зобов`язав ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» здійснити перерахунок за спожиту ОСОБА_1 електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 , проведену за тарифом 1,68 грн/кВт/ч, відповідно до фактичного споживання.

Вирішив питання щодо судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська ухвалою від 19 червня 2023 року, яке залишив без змін Дніпровський апеляційний суд постановою від 29 серпня 2023 року, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», АТ «ДТЕК «Дніпровські електромережі», про захист прав споживачів.

23 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року, в якій просить оскаржувані рішення в частині не розглянутої позовної вимоги від 15 листопада 2021 року та відмови стягнення з відповідачів моральної шкоди скасувати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

26 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року, в якій просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Щодо касаційної скарги на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності, тобто рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є немайнові вимоги.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

ОСОБА_1 зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Також заявник вказує, що справа має виняткове значення для правильного захисту судами порушених прав споживача - ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що це його перший позов, який вже вирішений по суті, до одного з п`яти постачальників комунальних послуг, які також відмовляють в укладенні договору на тих самих підставах.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктом «а» та «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За змістом практики ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі незначної складності, яка визнана судом малозначною, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Частиною другою статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Тобто, у переліку ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню після їх перегляду в апеляційному порядку, що визначений пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права та регламентує право касаційного оскарження судових рішень, ухвали щодо відмови ухвалити додаткове рішення (пункт 20 частини першої статті 353 ЦПК України) відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки ухвала суду першої інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення, після її перегляду в апеляційному порядку, не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження належить відмовити на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2023 року, ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги», Акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпровські електромережі» про захист прав споживачів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров