Справа № 206/1211/23
Провадження № 2/206/509/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Сливчук В.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про поділ майна подружжя, -

І. Стислий виклад позиції позивача, представника позивача, відповідача та представника відповідача.

Позовні вимоги, з урахуванням уточненої позовної заяви, обґрунтовані тим, що 30 жовтня 1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено шлюб. Під час спільного проживання однією сім`єю сторонами було набуте спільне майно за спільні кошти, а саме квартиру, яка зареєстрована за відповідачем. Квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, загальною площею 61,7 кв.м., була придбана на підставі договору купівлі-продажу. 18.12.2020 рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. У лютому 2023 року у сторін виник спір щодо поділу спільного майна подружжя, оскільки відповідач не визнає права позивача на його частину у спільному майні подружжя. Наразі право власності позивача на належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , порушується, зокрема позивач не має можливості потрапити до квартири, оскільки відповідачем без відома ОСОБА_4 було змінено замки до квартири, а двері ніхто не відчиняє. Можливість зв`язатись із відповідачем наразі відсутня, оскільки позивачу невідомі засоби зв`язку ОСОБА_2 , а двері до квартири ніхто не відчиняє ані за адресою спірної квартири, яка перебуває у спільній сумісній власності сторін, ані за адресою реєстрації відповідача. У зв`язку із порушенням права власності позивача, останнім направлено засобами поштового зв`язку цінним листом з описом вкладення досудову вимогу претензію щодо поділу спільного майна сторін, однак відповіді по суті досудової вимоги-претензії позивач не отримав, а тому позивач вимушений звернутись до суду із даною позовною заявою з метою захисту свого права власності на належну йому частину у спільному майні. Позивач просив: визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, загальною площею 61,7 кв.м.; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, загальною площею 61,7 кв.м.; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, загальною площею 61,7 кв.м. Судові витрати покласти на відповідача (а.с. 1-2, 28-29).

Представник відповідача ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, обґрунтовуючи його тим, що за час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя було придбано майно, яке позивач вважає спільним, а саме: 13.06.2008 за договором купівлі-продажу, було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 49.9 кв.м., власником якої зазначений - ОСОБА_4 ; квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, загальною площею 61,7 кв.м., була придбана на підставі договору купівлі-продажу, власником якої зазначена ОСОБА_2 ; 03.11.2010 був придбаний транспортний засіб BMW X5, 2008 року випуску, об?єм двигуна - 2996 см.куб, вартість якого складає 425112 грн., ціна позову вираховувалась позивачем із ринкових цін, які були взяті на офіційному сайті OLX 03.06.2023. Позивач за зустрічним позовом має намір залишити собі: квартиру АДРЕСА_1 . За відповідачем за зустрічним позовом залишити: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та транспортний засіб BMW X5, оскільки цим майном користується ОСОБА_4 . Оскільки, майно було придбано сторонами в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно (а.с. 91-93).

Не погоджуючись з позовними вимогами за зустрічним позовом ОСОБА_4 було подано відзив на зустрічну позовну заяву, який обґрунтований тим, що в даному випадку вимоги позивача за зустрічним позовом про поділ спільного майна шляхом визнання за позивачем за зустрічним позовом права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а за відповідачем за зустрічним позовом права власності на квартиру АДРЕСА_3 та транспортний засіб BMW X5, 2008 року випуску, не ґрунтуються на законі та не можуть бути задоволені судом. Поділ спільного майна подружжя може бути реалізовано лише шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на половину від кожного об`єкта спільної власності відповідно до презумпції рівності часток у спільному майні. Таким чином, у випадку, якщо особа бажає поділити декілька об`єктів нерухомості спільного майна подружжя, усі такі об`єкти нерухомого майна діляться порівну із розрахунку 1/2 частина кожного об`єкта спільного майна для кожного із подружжя. Крім того, позивачем за зустрічним позовом заявлено вимоги щодо поділу майна, яке взагалі не є спільною власністю подружжя та не належить жодній із сторін. Так, позивач за зустрічним позовом просить суд поділити квартиру АДРЕСА_3 та транспортний засіб BMW X5, 2008 року випуску, які на думку позивача за зустрічним позовом є спільною власністю подружжя. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14.05.2015 ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 , за безпосередньою згодою ОСОБА_2 під час перебування сторін у шлюбі. Право власності на транспортний засіб не може бути визнано за ОСОБА_4 , оскільки автомобіль BMW X5, 2008 року випуску не належить відповідачу за зустрічним позовом. Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4155 від 16.06.2023 транспортний засіб BMW X5, 2008 року випуску було придбано ОСОБА_6 , при цьому відповідно до акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6944/23/1/020541 від 15.06.2023 та акту огляду реалізованого транспортного засобу № 6944/23/002815 від 16.06.2023, вартість автомобіля BMW X5, 2008 року випуску становить 185000 грн., що в свою чергу узгоджується із договором купівлі-продажу. Таким чином, враховуючи викладене, позивач просив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя відмовити в повному обсязі, судові витрати покласти на ОСОБА_2 (а.с. 144-146).

Згодом, 07.08.2023 представник відповідача подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій вже зазначила, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за власні кошти ОСОБА_2 . Крім того, оскільки транспортний засіб BMW X5, 2008 року випуску вже продано ОСОБА_4 , то з нього слід стягнути половину вартості проданого транспортного засобу. Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом просила визнати особистою власністю за ОСОБА_2 право власності на: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна № 101, загальною площею 61.7 кв.м. та стягнути з ОСОБА_4 , грошову компенсацію за продаж транспортного засобу, що є спільною сумісною власністю, половину вартості транспортного засобу BMW X5, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2996 см.куб. 212556 грн. (а.с. 169-174).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували щодо задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічний позов.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

20.03.2023 від позивача до канцелярії суду надійшла позовна заява з додатками, заявою про забезпечення позову та клопотанням про витребування доказів (а.с. 1-14).

23.03.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачеві надано строк 5 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків (а.с. 18-19).

23.03.2023 ухвалою суду заяву позивача про забезпечення позову повернуто позивачу (а.с. 23-24).

07.04.2023 позивачем подано заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву з додатками (а.с. 27-35).

10.04.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 11.05.2023 (а.с. 36).

21.04.2023 позивачем подано клопотання про поновлення позивачу строку подання доказів та приєднання доказу до матеріалів справи з додатками, клопотання про повернення судового збору, заяву про забезпечення позову (а.с. 39-42, 43, 46-48).

21.04.2023 ухвалою суду клопотання про повернення судового збору задоволено (а.с. 53).

21.04.2023 ухвалою суду у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено (а.с. 56-58).

11.05.2023 підготовче судове засідання відкладено на 09.06.2023 (а.с. 66).

06.06.2023 представником відповідача подано заяву про забезпечення позову (а.с. 77-78).

07.06.2023 ухвалою суду заяву представника відповідача про забезпечення позову до подачі зустрічного позову повернуто заявнику (а.с. 83-84).

08.06.2023 від представника позивача надійшла заява про відкладення судового засідання з додатками (а.с. 86-88).

09.06.2023 продовжено строки підготовчого засідання та підготовче судове засідання відкладено на 15.06.2023 (а.с. 89).

09.06.2023 представником відповідача подано зустрічну позовну заяву про поділ майна подружжя з додатками (а.с. 91-109).

14.06.2023 ухвалою суду зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Бондар І.М. про поділ майна подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та об`єднано в одне провадження зустрічний позов з первісним позовом (а.с. 121).

15.06.2023 від представника позивача надійшла заява про відкладення судового засідання з додатками (а.с. 123-125).

15.06.2023 підготовче судове засідання відкладено на 03.07.2023 (а.с. 126).

03.07.2023 представником позивача за зустрічним позовом подано клопотання про витребування доказів з додатками (а.с. 133-139).

03.07.2023 в підготовчому судовому засіданні клопотання представників сторін про витребування доказів залишено без задоволення та відкладено підготовче судове засідання на 28.07.2023 (а.с. 140-141).

10.07.2023 позивачем подано відзив на зустрічну позовну заяву з додатками (а.с. 144-156).

12.07.2023 представником позивача за зустрічним позовом подано заяву про зміну предмета позову (а.с. 158-159).

26.07.2023 від представника позивача надійшла заява про відкладення судового засідання з додатками (а.с. 164-165).

28.07.2023 підготовче судове засідання відкладено на 10.08.2023 (а.с. 166).

07.08.2023 представником позивача за зустрічним позовом подано заяву про зміну предмета позову з додатками (а.с. 169-177).

10.08.2023 закінчено підготовчі дії, закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 05.09.2023 (а.с. 187).

28.08.2023 позивачем за зустрічним позовом подано заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 194-195).

30.08.2023 ухвалою суду заяву відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено (а.с. 196).

05.09.2023 судом проведено розгляд справи по суті, під час якого заслухано вступні слова представника позивача, відповідача та представника відповідача, відповіді на питання, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухано виступи у судових дебатах (а.с. 200-201).

05.09.2023 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду (а.с. 202).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Сторони одружились 30.10.1999, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 30.10.1999 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с. 7, 96).

18.12.2020 заочним рішенням суду шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрований 30.10.1999 відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська розірвано (а.с. 8, 33, 97).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.03.2019, ОСОБА_2 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 61,7 кв.м. (а.с. 98-99).

Слід звернути увагу, що даний договір не містить жодних відомостей чи застережень, що квартира купується ОСОБА_2 за особисті кошти. Крім того, згідно п. 9.1. договору на укладання та підписання цього договору надано заяву про згоду подружжя Покупця. До того ж п. 9.3. договору вказує, що серед іншого, зміст ст. 57-74 Сімейного кодексу України сторонам роз`яснено.

29.03.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. проведено відповідну державну реєстрацію даної квартири, що підтверджується витягом (а.с. 9, 100).

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 61,7 кв.м. оціночна вартість об`єкта 1659906,51 грн. (а.с. 102-103).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 14.05.2015 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_4 продав квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 49.9 кв.м., а ОСОБА_5 придбала її (а.с. 147, 148).

14.05.2015 ОСОБА_2 підписала заяву про надання згоди своєму чоловікові ОСОБА_4 на продаж належної їм на праві спільної власності, придбаної під час перебування у зареєстрованому шлюбі квартири АДРЕСА_3 на будь-яких умовах на його розсуд (а.с. 149).

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4155 від 16.06.2023 на умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб BMW X5, 2008 року випуску за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 185000 грн. (а.с. 152).

З договору комісії № 4155 від 15.06.2023 вбачається, що продаж транспортного засобу BMW X5, 2008 року випуску, за ціною 185000 грн. (а.с. 150).

Актом технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер № 6944/23/1/020541 від 15.06.2023 вбачається, що на підставі договору комісії № 4155 від 15.06.2023, проведено огляд технічного стану, комплектності та оцінку транспортного засобу або його складової частини, а саме BMW X5, 2008 року випуску, ціна продажу 185000 грн. (а.с. 151).

ІV. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Суд на підставі ч. 8 ст. 83 ЦПК України не приймає до розгляду наступні докази: копію довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 17192 від 27.11.2018 (а.с. 183, 190), копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 181-182, 191), копію договору купівлі-продажу від 12.02.2019 (а.с. 178-180, 192-193), оскільки дані документи були подані з порушенням строків, визначених ст. 83 ЦПК України, та особа, яка їх подала, не обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Крім того, суд відхиляє як доказ вартості відчуженого транспортного засобу скріншот з сайту OLX (а.с. 106), оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

V. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, представником позивача, відповідачем та представником відповідача щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. (стаття 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 274/3158/15-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Статтею 65 СК України, передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст. 69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Судом встановлено, що майно, про поділ якого заявлено вимогу, а саме квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 61,7 кв.м., зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 , однак даний факт не спростовує презумпції належності вказаної квартири до спільної сумісної власності подружжя.

Як вже було встановлено судом шлюб між сторонами розірвано, однак в результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя, тобто квартира належать позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд також звертає увагу на ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 , звертаючись до суду із зустрічним позовом, в його обґрунтування зазначала, що вона визнає квартиру АДРЕСА_5 , спільною сумісною власністю подружжя, але згодом в заяві про зміну предмету позову зазначила, що дана квартира була придбана за її особисті кошти. Така позиція відповідача викликає у суду обґрунтовані сумніви в її добросовісності та достовірності її доводів та наданих на їх підтвердження доказів.

В той же час ОСОБА_2 не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу, на підтвердження факту придбання спірної квартири за її особисті кошти.

У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012, встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим в даному випадку визнати квартиру АДРЕСА_5 , саме спільною сумісною власністю подружжя позивача та відповідача та здійснити її поділ по 1/2 частці кожному.

Крім того, сторона позивача за зустрічним позовом просила стягнути з відповідача за зустрічним позовом компенсацію у розмірі 1/2 від вартості проданого транспортного засобу, що становить 212556 грн.

Суд вважає необхідним зазначити наступне.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Так, судом встановлено, що під час шлюбу позивача та відповідача було придбано транспортний засіб автомобіль марки BMW X5, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2996 см.куб., який 16.06.2023 був проданий ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_2 .

Згідно висновку Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду в постанові від 05.04.2019 у справі № 645/4711/15-ц (61-40897св 18) один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 в справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

В той же час, відповідач та її представник, звертаючись до суду з зустрічним позовом та заявами про зміну предмету позову, на обґрунтування вартості спірного автомобіля не надали жодного звіту (висновку) про оцінку майна, за якими можливо було б встановити середню ринкову вартість даного транспортного засобу. Також, не було заявлено жодного клопотання про призначення судом відповідного експертного дослідження.

При цьому позивачем за зустрічним позовом не спростовано зазначену відповідачем за зустрічним позовом вартість транспортного засобу BMW X5, 2008 року випуску, в сумі 185000 грн. (згідно акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини № 6944/23/1/020541 від 15.06.2023, договору комісії № 4155 від 15.06.2023, договору купівлі-продажу транспортного засобу № 4155 від 16.06.2023).

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку позивачем за зустрічним позовом доведено її право на отримання компенсації від загальної вартості проданого транспортного засобу (185000 грн.) у розмірі 1/2 частки, тобто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 підлягає стягненню грошова компенсація за продаж транспортного засобу, що був спільною сумісною власністю у розмірі 92500 грн.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню повністю, а позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню повністю, то з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 6398 грн.

При цьому, враховуючи що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 925 грн. (1% від 92500 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 61, 63, 65, 66, 69, 70, 71, 72 СК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 137-137, 141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, загальною площею 61,7 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, загальною площею 61,7 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 101, загальною площею 61,7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 6398 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 ), третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання особистою власністю квартири та стягнення грошової компенсації за продаж транспортного засобу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за продаж транспортного засобу, що був спільною сумісною власністю, половину вартості транспортного засобу BMW X5, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2996 см.куб. у розмірі 92 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 925 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 15.09.2023.

Головуючий суддя: К.С. Маштак