КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Степанюк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року (суддя Сердинський В.С.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці Артема Володимировича, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

встановив:

у жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати протиправними дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління у місті Києві Перепелиці А.В. щодо відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 6 липня 2017 року.

Мотивуючи вимоги скарги, ОСОБА_1 зазначала, що 24 жовтня 2017 року їй стало відомо про те, що Деснянським РВДВС м. Києва відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-65, виданим 6 травня 2010 року Деснянським районним судом м. Києва, про стягнення з неї на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» коштів в розмірі 305 150грн 26 коп.

Скаржниця посилалася на те, що їй невідомо про судове рішення, яким з неї стягнуті грошові кошти у зазначеній сумі на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», так як рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 1 лютого 2010 року з неї стягнута заборгованість на користь ПАТ «ОТП Банк» і про заміну сторони у виконавчому провадженні їй невідомо.

Скаржниця вважала, що постанова про відкриття виконавчого провадження є незаконною, не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у постанові зазначений стягувач, на користь якого не було винесено судового рішення і який не є стороною у виконавчому провадженні. Крім того, постанова про відкриття провадження була винесена з порушенням строків пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, оскільки на момент видачі виконавчого документа законодавством був визначений строк для пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання 1 рік.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнані протиправними дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці Артема Володимировича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 6 липня 2017 року. Скасовано постанову державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці Артема Володимировича про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 6 липня 2017 року.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

В обґрунтування своїх доводів товариство зазначає, що на час відкриття виконавчого провадження сторона стягувача за виконавчим документом не була замінена, фактично стягувачем був ПАТ «ОТП Банк», на користь якого був виданий виконавчий документ.

ТОВ «Вердикт Капітал» посилається на те, що фактично стягувач був замінений ухвалою суду від 25 січня 2023 року з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал», тому виконавче провадження відкрито за заявою належного стягувача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Могіревої ( ОСОБА_1 ) - адвокат Герасимова Т.І. просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду - без змін, посилаючись на те, що договір про відступлення права вимоги був укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 12 листопада 2010 року, а не 12 листопада 2020 року, як зазначає апелянт, та що є абсолютно нелогічним, так як 17 вересня 2018 року було укладено договір факторингу між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал».

Представник скаржниці стверджує, що на момент відкриття виконавчого провадження 6 липня 2017 року ПАТ «ОТП Банк» вже не мав повноважень кредитора відносно боржника, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не звертався із заявою про відкриття виконавчого провадження до Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві та не відбувся факт заміни стягувача у виконавчому листі, а тому постанова державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці А.В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 6 липня 2017 року є протиправною.

Також представник скаржниці зазначає, що ПАТ «ОТП Банк» звертався до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження 17 червня 2017 року, до якої було додано оригінал виконавчого листа, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 6 травня 2010 року та в якому зазначено строк його пред`явлення для виконання - до 11 лютого 2013 року.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.151, 152, 155, 156, 157 т.2), у судове засідання не з`явилися, представник ОСОБА_1 - адвокат Герасимова Т.І.,ТОВ «Вердикт Капітал» та Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направили до апеляційного суду листи про розгляд справи у їх відсутність (с.с.159-162, 163-167, 168-171 т.2), ТОВ «ОТП Факторинг Україна» причини неявки суду не повідомило, клопотання про його перенесення не подало, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 6 травня 2010 року Броварським міськрайонним судом Київської області виданий виконавчий лист № 2-65/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 303 420грн 26коп. та судові витрати у розмірі 1 730грн.

17 червня 2017 року представник ПАТ «ОТП Банк» звернувся до Деснянського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-65/2010 про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 305 150,26грн.

Заява зареєстрована Деснянським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва 4 липня 2017 року.

Постановою державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Перепелиці А.В. від 6 липня 2017 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 із виконання виконавчого листа №2-65, виданого 6 травня 2010 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» грошових коштів у розмірі 305 150,26грн.

Згідно супровідного листа від 6 липня 2017 року, копія постанови про відкриття виконавчого провадження направлена на поштову адресу ОСОБА_1 , зазначену у виконавчому листі.

Постановою старшого державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Диких О.В. від 17 листопада 2017 року внесено виправлення у постанову про відкриття виконавчого провадження від 6 липня 2017 року, виправлено стягувача з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк».

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що на момент відкриття виконавчого провадження ПАТ «ОТП Банк» переуступило своє право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , ТОВ «ОТП Факторинг України», а тому суд вважав обґрунтованими вимоги скарги та доведеність обставин, на які посилалася скаржниця.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.

Згідно із статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІД Конс»).

Право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, повинно розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 11-рп/2012 ).

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого

самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь, чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Отже, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З наданої суду першої інстанції копії виконавчого провадження № НОМЕР_1 встановлено, що із заявою про відкриття виконавчого провадження до державної

виконавчої служби звернувся представник ПАТ «ОТП Банк», який зазначений стягувачем у виконавчому листі № 2-65/2010, виданому 6 травня 2010 року Броварським міськрайонним судом Київської області. До заяви про відкриття провадження додана копія довіреності ПАТ «ОТП Банк».

Таким чином, державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби правомірно відкрив виконавче провадження № НОМЕР_1.

Та обставина, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 6 липня 2017 року неправильно зазначений суд, який видав виконавчий документ, та найменування стягувача, саме по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, так як помилки, допущені у процесуальних документах, підлягають виправленню відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Висновок суду першої інстанції, що на час пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги на користь ТОВ «ОТП Факторинг України», а тому не мало право на подання даного виконавчого листа до державної виконавчої служби, колегія суддів вважає безпідставними, а положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не зобов`язано державного виконавця перевіряти зазначені обставини.

Суд першої інстанції не врахував, що згідно частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Частина 1 статті 378 ЦПК України, у редакції на час звернення до суду з даною скаргою, передбачала, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця, приватного виконавця або за заявою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Отже, сторона виконавчого провадження або заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником, однак такого обов`язку зазначені норми не встановлюють.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За таких обставин, переуступка ПАТ «ОТП Банк» свого права вимоги до ОСОБА_1 , не позбавляло його права на пред`явлення виконавчого листа до виконання та не впливало на обов`язок боржника виконати рішення суду, а відтак не є правовою підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, у редакції на час подання даної скарги, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Звертаючись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 не навела обґрунтування, як саме допущені у постанові про відкриття виконавчого провадження помилки, порушують її права боржника, а суд першої інстанції не врахував, що постановою від 17 листопада 2017 року допущені помилки у постанові про відкриття виконавчого провадження були усунені, а виконавчий документ був пред`явлений до виконання стягувачем, який зазначений у виконавчому листі та рішенні суду.

Доводи скарги, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання поза межами визначеного у ньому строку, колегія суддів вважає безпідставним.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на час видачі виконавчого листа, виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

У частині другій зазначеної норми було визначено, що строки для виконання рішень встановлюються з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

У виконавчому листі № 2-65/2010 від 6 травня 2010 року зазначено, що строк його пред`явлення до виконання - 11 лютого 2013 року.

Згідно наявних на виконавчому листі відміток, він пред`являвся до виконання протягом 2013 - 2014 років, останній раз повернутий стягувачу 18 серпня 2016 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, яка діяла на час повернення виконавчого документа, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Стаття 22 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції станом на 18 серпня 2016 року визначала, що виконавчі документи можуть бути пред`явленні до виконання протягом року.

Разом з цим, частина 3 статті 23 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції на 18 серпня 2016 року, передбачала, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Аналогічні положення містить частина 5 статті 12 чинного Закону України «Про виконавче провадження».

Заява представника ПАТ «ОТП Банк» про відкриття виконавчого провадження зареєстрована Деснянським ВДВС м. Києва 4 липня 2017 року, отже стягувачем не пропущений строк повторного пред`явлення виконавчого документа для виконання.

Перевіряючи право ТОВ «Вердикт Капітал» на подання апеляційної скарги у даній справі, колегія суддів встановила, що на підставі договору факторингу від 17 вересня 2018 року, укладеному між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал», останнє набуло право вимоги заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 .

Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 25 січня 2023 року замінено стягувача ПАТ «ОТП Банк» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал», отже вирішення даної скарги та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження зачіпає права та інтереси ТОВ «Вердикт Капітал».

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що суд першої інстанції під час розгляду даної скарги не залучив до участі у справі ПАТ «ОТП Банк», який є стягувачем у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, а відтак правонаступник стягувача у даному провадженні має право на апеляційне оскарження ухвали суду у даній справі.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції неповно встановив обставини справи, неправильно застосував

норми матеріального права, допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у скарзі ОСОБА_1 на дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці Артема Володимировича, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук