КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/9501/21 Головуючий у суді першої інстанції - Тиха О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа - Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація, про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на частину квартири,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на частину квартири, який мотивували тим, що кожному з них належить по 3/7 частки квартири АДРЕСА_1 , що загалом на двох складає 6/7 часток, а відповідачці належить 1/7 частка спірної квартири.

Вказували, що у помешканні зареєстровано п`ятеро осіб: позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , відповідачка ОСОБА_1 , яка є їхньою сестрою, неповнолітня донька відповідачки ОСОБА_5 та брат ОСОБА_6 ..

Проте, протягом тривалого часу, починаючи з 2006 року, відповідачка чинить їм перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним їм майном, перешкоджає у проживанні в спірній квартирі, змінила замки на вхідних дверях.

Маючи у власності іншу однокімнатну квартиру, відповідачка проживає з дітьми у спірній п`ятикімнатній квартирі, а власну квартиру та частину спірної квартири здає в оренду.

Посилались, що кожного разу, коли вони намагалися вселитися до квартири, відповідачка ОСОБА_1 та її колишній чоловік, який проживає у сусідньому будинку, провокували скандали та вчиняли бійки, поводили себе агресивно, доводилося викликати поліцію.

Через це позивачі, будучи співвласниками 6/7 часток спірної квартири, позбавлені можливості проживати у ній, змушені винаймати житло.

Так, позивач ОСОБА_3 , маючи інвалідність 2 групи через хворобу, пов`язану з вадами опорно-рухового апарату, змушений винаймати кімнату у квартирі на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку, у якому відсутній ліфт.

А позивач ОСОБА_4 , що має 3 групу інвалідності, через дії відповідачки змушений проживати деінде, у брата, в знайомих, у готелях, що спричиняє додаткові витрати, маючи при цьому у власності своє житло.

Крім того, проживаючи сама у квартирі, відповідачка не сплачує належним чином за комунальні послуги, через що утворилася велика заборгованість.

Вказували, що вони неодноразово зверталися до відповідачки з проханнями вирішити питання щодо користування спірним майном, зокрема, пропонували їй викупити її частку квартири або щоб вона викупила їхні частки, проте вже понад п`ятнадцять років вказане питання залишається не вирішеним.

За наведених обставин, враховуючи, що частка відповідачки у спільному нерухомому майні є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне користування нею неможливе і припинення права власності відповідачки на частку у спірній квартирі не завдасть їй істотної шкоди, оскільки їй на праві власності належить інше окреме ізольоване нерухоме майно - квартира в Оболонському районі м. Києва, яка за загальною та житловою площею є більшою, ніж належна їй 1/7 частка спірної квартири, а також частка квартири у с. Триліси Фастівського району Київської області, просили суд позов задовольнити та припинити право ОСОБА_1 на 1/7 частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 . Визнати за позивачами право власності по 1/14 частки спірної квартири. Повернути ОСОБА_1 з депозитного рахунку Оболонського районного суду м. Києва грошові кошти у розмірі по 208 857 грн., які будуть внесені позивачами, як компенсацію вартості 1/7 частки спірної квартири. Стягнути з ОСОБА_1 понесені позивачами судові витрати у розмірі 30788, 43 грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/7 частку у спільному майні - квартирі АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/14 частку у квартирі АДРЕСА_1 , із 1/7 частки цієї квартири, що належала ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/14 частку у квартирі АДРЕСА_1 , із 1/7 частки цієї квартири, що належала ОСОБА_1 .

Повернуто ОСОБА_1 з депозитного рахунку Оболонського районного суду м. Києва, відкритого в Державній казначейській службі України, грошові кошти у розмірі 208 857 грн., внесені ОСОБА_3 за квитанцією від 02 вересня 2022 року, як компенсацію вартості 1/14 частки квартири АДРЕСА_1 .

Повернуто ОСОБА_1 з депозитного рахунку Оболонського районного суду м. Києва, відкритого в Державній казначейській службі України, грошові кошти у розмірі 208 857 грн., внесені ОСОБА_4 за квитанцією від 02 вересня 2022 року, як компенсацію вартості 1/14 частки квартири АДРЕСА_1 .

Судові витрати ОСОБА_4 по сплаті судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовом, у розмірі 2 088,57 грн. компенсовано за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати по проведенню будівельно-технічної експертизи у розмірі 3 850 грн., витрати по проведенню оціночно-будівельної експертизи у розмірі 3 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по проведенню будівельно-технічної експертизи у розмірі 3 850 грн., витрати по проведенню оціночно-будівельної експертизи у розмірі 3 000 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій наголошує, що відповідачка була проти розгляду справи у відсутність її чи її представника, подавала до суду неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи до завершення воєнного стану, оскільки була змушена виїхати разом з дітьми за межі України. Вказує, що не мала об`єктивної можливості вийти в судове засідання в режимі відеоконференції, оскільки в місці її тимчасового проживання немає стабільного інтернету, та їй немає на кого залишити малолітніх дітей навіть на час судового засідання.

Крім того, вказує, що відповідно до рекомендацій Верховного Суду справи, які не є невідкладними, можуть розглядатись лише за наявності письмової згоди на це всіх сторін справи, натомість вона такої заяви суду не надавала та матеріали не містять підтвердження зворотнього.

Так, апелянт вказує, що вона об`єктивно не могла чинити перешкоди у користуванні принаймні трикімнатною квартирою ОСОБА_4 , оскільки саме він мав у фактичному одноосібному користуванні трикімнатну квартиру, навіть коли протягом тривалого часу проходив лікування у медичному закладі, згодом працював за кордоном, та ним ініціювалось питання про розподіл рахунків на квартири, про продаж квартири. Вважає, що такі обставини не належно досліджувались судом та повністю прийнято до уваги лише необґрунтоване, неправдиве твердження позивачів про вчинення ОСОБА_1 перешкод в користуванні їм дво- та трикімнатною квартирою.

Разом із вказаним апелянтка звертає увагу, що судом помилково прийнято позицію позивачів та не враховано, що до 2012 року ОСОБА_4 та до 2019 року ОСОБА_3 також мали у власності по 1/7 частини спірної квартири, відтак їх твердження щодо вчинення нею перешкод у користуванні 6/7 частинами спірної квартири з 2006 року не відповідає дійсності.

Покази свідка ОСОБА_7 апелянт вважає неправдивими та такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема її твердження про наявність домовленості про зобов`язання ОСОБА_7 віддати її 2/7 частки квартири ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 мала передати свою частку у спірній квартирі брату ОСОБА_3 в обмін на купівлю її матір`ю ОСОБА_8 в її особисту власність квартири, не підтверджується матеріалами справи, оскільки ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу придбав 2/7 частки спірної квартири у ОСОБА_7 , відтак остання не дарувала своєї частки брату, як нібито було обумовлено домовленістю.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається й на те, що висновок суду щодо втрати чинності та надання переваги одному висновку про ринкову вартість частки відповідачки у спірній квартирі іншому є необґрунтованим, оскільки висновок наданий відповідачем складено 04 грудня 2021 року, та на твердження суду він втратив чинність, натомість висновок наданий позивачами складено 17 травня 2021 року, однак він прийнятий судом як належний доказ у справі.

Зауважує, що не зазначення у висновку від 17 травня 2021 року строку його чинності не робить його пріоритетним, безстроковим або більш належним і допустимим, а на момент подання висновку від 04 грудня 2021 року до суду він був належним чином оформлений, відповідав всім вимогам законодавства, був чинним. Суд мав змогу пересвідчитись в цьому та надати йому оцінку, проте фактично оцінив його після спливу його строку та визнав неналежним.

В апеляційній скарзі представник також вказує, що справу розглянуто без врахування інтересів неповнолітніх дітей ОСОБА_1 , а Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації хоч і не підтримано позовних вимог, однак не досліджувались умови проживання дітей та не з`ясовано питання подальшої їх долі, в яких умовах та де саме вони будуть проживати у разі задоволення позовних вимог. Вважає, що такими діями суд порушив права та інтереси неповнолітніх.

Висновок суду що, припинення права власності ОСОБА_1 на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди ні їй, ні її неповнолітнім дітям, оскільки відповідачка має у власності квартиру АДРЕСА_2 та частину квартири АДРЕСА_3 ґрунтується на неповному дослідженні фактичних обставин справи, адже квартира АДРЕСА_4 придбавалась та використовується нею для здачі оренду з метою отримання прибутку, тому що працювати, враховуючи особливі потреби її сина, вона не має змоги, а в квартирі АДРЕСА_3 проживає її недієздатний брат та сестра з родиною, відтак одночасне проживання там ще й ОСОБА_1 з дітьми з об`єктивних причин не є можливим, може завдати шкоди третім особам та спровокує виникнення іншої конфліктної ситуації.

Враховуючи викладене та вважаючи, що суд упереджено підійшов до оцінки доказів, надав невірну оцінку фактичним обставинам справи, внаслідок чого ухвалив незаконне, несправедливе судове рішення, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

27 липня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - ОСОБА_9 , відповідно до якого вважає неодноразові клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи зловживанням нею її процесуальними правами та хибним трактування рекомендації Верховноuо Суду, в яких йдеться про тимчасове зупинення здійснення судочинства у випадку безпосереднього оголошення повітряних тривог під час або до початку судового засідання. Крім того, судом роз`яснювалось її право приймати участь в судових засіданнях за допомогою власних засобів зв`язку в режимі відеоконференції, чим вона не скористалась з метою затягування розгляду справи.

Представник позивачів вказує, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 надані нові пояснення, які не надавались суду першої інстанції та які спростовуються матеріалами справи, зокрема й власними письмовими поясненнями відповідачки, її відзивом на позов та запереченнями на відповідь на відзив.

Наголошує, що викладені у позові обставини узгоджуються із показами свідків та матеріалами справи, натомість викладені в апеляційній скарзі доводи є голослівними, не підтверджені жодними доказами та не спростовують наявних в матеріалах справи доказів позиції позивачів.

У відзиві представник зазначає, що в даному випадку наявна сукупність всіх чотирьох обставин: частка ОСОБА_1 у спірному майні є незначною, річ є неподільною, спільне володіння і користування є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди ОСОБА_1 , що надавало суду можливість вирішити спір сторін на користь позивачів без особливого пригнічення інтересів відповідачки та її неповнолітнім дітям.

Також вказує, що звіт від 17 травня 2021 року взятий до уваги судом та йому надана належна оцінка, а звіт від 04 грудня 2021 року наданий відповідачкою є звітом оцінювача, а не експерта, оцінювач не був попереджений про кримінальну відповідальність, а також в такому звіті не вказано, що він виготовлений для подання до суду, відтак судом першої інстанції вірно не взято його до уваги та не визнано належним та допустимим доказом.

Щодо твердження апелянта про порушення прав та інтересів її неповнолітніх дітей, та що здача в оренду власної квартири позбавить ОСОБА_1 єдиного джерела доходу не є і не можуть бути підставою для позбавлення позивачів, власників 6/7 частин спірної квартири, права володіння, користування та розпорядження належним їм майном, а своїми діями відповідачка намагається забезпечити свої інтереси та інтереси своїх дітей за рахунок порушення прав та інтересів позивачів. Крім того, у своїх поясненнях та запереченнях ОСОБА_1 визнає та підтверджує постійну наявність у неї значних грошових коштів та суттєвих матеріальних доходів та статків, що доводить її матеріальну спроможність придбати своє власне житло.

Враховуючи наведене, представник позивачів у відзиві просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_1 , адвокат Підгорний І.О. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач у справі ОСОБА_3 та представник обох позивачів - адвокат Ковтун О.М. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивачу ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 3/7 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03 січня 1996 року , виданим Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва на підставі Розпорядження № 331 від 03 січня 1996 року ; договором купівлі-продажу 2/7 частин квартири від 18.02.2012, посвідченим державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевською Н.В.; витягом про державну реєстрацію прав КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна від 21.06.2012.

Позивачу ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 3/7 частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03 січня 1996 року , виданим Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва на підставі Розпорядження № 331 від 03 січня 1996 року ; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.07.2018, виданим державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М., реєстровий номер 2-299; договором міни від 09.11.2019, посвідченим державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М.; витягами про реєстрацію права власності на частки спірної квартири за ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Загалом позивачам належить 6/7 часток спірної квартири.

Відповідачці ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/7 частка квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03 січня 1996 року , виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва на підставі Розпорядження № 331 від 03 січня 1996 року .

Згідно з технічним паспортом, виготовленим Київським міським бюро технічної інвентаризації, довідкою про показники об`єкта нерухомого майна Київського міського бюро технічної інвентаризації від 16 березня 2011 року , квартира АДРЕСА_1 розташована на шостому поверсі дев`ятиповерхового будинку, має загальну площу 117,7 кв.м., житлову площу 68,5 кв.м, складається з п`яти кімнат: 18,2 кв.м., 9,5 кв.м., 11,8 кв.м., 11,9 кв.м, 17,1 кв.м; кухні 9,8 кв. м, кухні 7,2 кв.м, двох ванних кімнат по 2,6 кв.м, вбиральні 1,1 кв.м, вбиральні 1,2 кв.м; коридору 11,6 кв.м, коридору 10,0 кв.м, балкону та двох лоджій.

Таким чином 1/7 частка відповідача в спірній квартирі становить 16,81 кв.м. загальної та 9,78 житлової площі.

Згідно висновку судового експерта ТОВ «Судово-експертний Альянс» Тітенка І.О. від 05 квітня 2021 року № 05/04-2021 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи технічна можливість виділу в натурі 1/7 частки з квартири АДРЕСА_1 в окрему ізольовану власність - відсутня.

Згідно з висновком судового експерта ТОВ «Судово-експертний Альянс» Стасюк М.Ю. від 17 травня 2021 року № 17/05/21 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату оцінки становить 2 924 000,00 грн., а вартість 1/7 її частини становить 417 714,00 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 надано Звіт з незалежної оцінки ринкової вартості спірної квартири, виготовлений 04 грудня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Теріс Консалтінг», оцінювач ОСОБА_10 , згідно з яким ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату оцінки становить 3 496 100,00 грн. (без ПДВ).

Надаючи оцінку висновку судового експерта та звіту про вартість спірної квартири суд першої інстанції дійшов висновку про те, що висновок судового експерта ТОВ «Судово-експертний Альянс» Стасюк М.Ю. від 17 травня 2021 року № 17/05/21 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи є належним і допустимим доказом, на його спростування відповідачем не надано документальних доказів, вказаний висновок виконано відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України, експерт обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Натомість, наданий відповідачем звіт від 04 грудня 2021 року , виготовлений суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Теріс Консалтінг», про вартість спірної квартири суд не взяв до уваги як належний доказ пославшись на те, що на час вирішення цієї справи втратив чинність у зв`язку з закінченням шестимісячного строку з дати оцінки.

За відомостями з Реєстру територіальної громади м. Києва у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано п`ятеро осіб, з яких сторони по справі, донька відповідача ОСОБА_5 та брат сторін ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_1 має двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується наявними у матеріалах справи свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 16.04.2010 та серії НОМЕР_2 від 13.05.2015 відповідно, та проживає разом з дітьми у спірній квартирі АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю з дитинства, станом на час звернення до суду з позовому перебував на індивідуальній формі навчання за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається в Ліцеї Ольгинський за адресою: АДРЕСА_6 , плата за навчання, згідно з довідкою від 18 травня 2022 року № 22, становить 7000 грн. на місяць.

Вказане підтверджується відповідними довідками навчальних закладів - Спеціального навчально-виховного комплексу «Мрія» Деснянського району м. Києва та ліцею Ольгинський за 2021 рік; посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Оболонським УПСЗН у м. Києві.

Також суд зазначив, що відповідно до квитанцій від 02 вересня 2022 року позивачами у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на депозитний рахунок суду внесено грошові кошти в рівних частинах - кожним по 208857,00 грн. на загальну суму 417714 гривень, що відповідає вартості 1/7 частки квартири квартирі АДРЕСА_1 , визначеній в експертному висновку ТОВ «Судово-експертний Альянс» від 17 травня 2021 року № 17/05/21.

Також суд вирішуючи вказаний спір зазначив, що спільне володіння і користування майном сторонами є неможливим, мотивувавши вказаний висновок тим, що між сторонами у вказаній справі на протязі тривалого часу постійно виникають сварки та конфлікти з приводу чого постійно викликаються працівники поліції, що підтверджується відповідними довідками наданими поліцією.

Також судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належать квартира АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу від 13.08.2003, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Свириденко А.М.; реєстраційний напис Київського міського бюро технічної інвентаризації) та частка квартири АДРЕСА_7 (договір купівлі-продажу від 05.02.2008, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Куцевол Н.М.).

При цьому, загальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 28,80 кв.м, житлова площа - 13,00 кв.м, у той час як 1/7 частка спірної квартири, власником якої є відповідач, становить лише 16,81 кв.м. загальної та 9,78 житлової площі.

Таким чином, належна відповідачу однокімнатна квартира по АДРЕСА_8 має майже вдвічі більшу загальну та житлову площі, а отже припинення права власності відповідача на 1/7 частку у спірній квартирі з виплатою грошової компенсації її частки, не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї.

Таким чином, суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суд першої інстанції виснував, що відповідачка у справі ОСОБА_1 має інше житло на праві приватної власності, житлова площа в спірній квартирі АДРЕСА_1 , що припадає на ОСОБА_1 є незначною та фактично неможливо виділити в натурі частку в даній квартирі відповідачу, спільне проживання та користування вказаною квартирою позивачами та відповідачкою одночасно є неможливим у зв`язку з неприязними стосунками, які склалися між сторонами, тому визнав позовні вимоги позивачів законними та обґрунтованими.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення позову відповідає з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правовідносини, що виникли у цій справі, стосуються припинення права власності на частку у спільному майні.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток із мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Поняття і види права спільної власності визначено статтею 355 ЦК України, відповідно до частини першої якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною першою статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга цієї статті).

Як встановлено суд першої інстанції, сторони у справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . При цьому позивачі в сукупності в є власниками 6/7 частин вказаної квартири, а відповідачка у справі 1/7 частини вказаної квартири.

При цьому позивачі, будучи власниками вказаного нерухомого майна в супереч положенням ст. 41 Конституції України, ст. 319, 321 ЦК України не можуть повноцінного володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном, з підстав того, що відповідачка ОСОБА_1 , будучи фактичним власником 1/7 частини вказаної квартири зайняла загальну та житлову площу квартири в розмірах що значно перевищує її частку та проживає у вказаній квартирі сама із своїми дітьми, а крім того здавала частину квартиру в оренду стороннім особам, що підтверджується копією договору найму приміщення ( а.с. 71 т.1), при цьому позивачі будучи власниками вказаної квартири позбавленні можливості повноцінного користуванні вказаним майном.

Так, колегія суддів перевіряючи доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства та розгляд вказаної справи у її відсутність враховує наступні обставини.

Так, із матеріалів справи вбачається що провадження у вказаній справі судом було відкрито 24 червня 2021 року ( а.с. 119 т.1).

Відповідачка у справі ОСОБА_1 була обізнана про відкриття провадження у вказаній справі та 15 вересня 2021 року подавала до суду клопотання про відкладення розгляду вказаної справи (а.с. 127 т.1).

11 жовтня 2021 року відповідачкою у справі був поданий відзив на позовну заяву позивачів ( а.с.152-216 т.1).

Також в процесі розгляду справи відповідачка реалізовувала надані їй процесуальним законом права . Зокрема йо грудні 2021 року подавала клопотання про виклик свідків (а.с. 95 т.2) заперечення на відповідь на відзив (а.с. 97-142 т.2), приймала участь й судових засіданнях особисто та за участю представника ОСОБА_12 ( а.с. 142,143, 165 т.2), подавала письмові докази по справі ( а.с. 173-179 т.2).

Крім того відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату? час та місце розгляду справи на судові засідання починаючи з червня 2022 року не з`являлася та подавала клопотання про відкладення розгляду справи до припинення дій воєнного стану і завершення активних бойових дій на території України.

Даючи оцінку вказаним обставинам колегія суддів враховує, що враховуючи обставини, які склалися у місті Києві станом на час розгляду справи, а також той факт, що відповідачка з метою збереження свого життя та здоров`я, а також своїх дітей виїхала тимчасового за межі України та з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи суд першої інстанції 05 вересня 2022 року роз`яснив відповідачці її право на участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів , або скористатися правничої допомогою (а.с. 150, 152 т.3).

Разом із тим, відповідачка, будучи обізнаною про дати та час розгляду справи, на судові засідання не з`являлася та на відео конференцзв`язок із судом не виходила.

Належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість інтернет зв`язку з місцем тимчасового проживання в Республіці Польща, відповідачка суду не подала, тому колегія суддів вважає зазначені доводи безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір враховував надання відповідачкою заперечення на позов та надав оцінки доказам, поданим відповідачкою, тому колегія суддів доходить висновку про дотримання судом першої інстанції норм процесуального законодавства та принципу змагальної об`єктивності та законності при розгляді вказаного спору.

Перевіряючи доводи апелянта про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та нормам матеріального права, то колегія суддів враховує, що суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір між сторонами обґрунтовано врахував положення ст. 365 ЦК України та беручи до уваги той факт, що починаючи із 2019 року позивачі у справі, будучи співвласниками 6/7 частин вказаної квартири мали право на користування своєю власністю в межах своїх часток, разом із тим між сторонами вказаного спору склалися неприязні стосунки, що призводить до виникнення між сторонами сварок та конфліктів внаслідок чого протягом останнього часу більше 18 разів викликалися працівники поліції, що підтверджується листом начальника Оболонського РУ НПУ в м. Києві (а.с. 69-70 т.1).

Крім того, суд задовольняючи вказаний позов обґрунтовано врахував висновок експерта №05/04-2021 від 05 квітня 2021 року щодо відсутності технічної можливості виділу в натурі 1/7 частки в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 48-49 т.1).

Вирішуючи питання щодо сплати відповідачці вартості припиненої 1/7 частини вказаної вище квартири суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги висновок судового експерта ТОВ «Судово-експертний Альянс» Стасюк М.Ю. від 17 травня 2021 року №17/05/21 за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи (а.с. 78-110 т.1) врахувавши при цьому, що цей доказ є належним і допустимим, та обґрунтовано не врахував наданий відповідачкою Звіт з незалежної оцінки ринкової вартості спірної квартири, виготовлений 04 грудня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Теріс Консалтінг», оцінювач ОСОБА_10 , згідно з яким ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату оцінки становить 3 496 100,00 грн., оскільки наданий позивачами висновок експерта виконано відповідно до вимог ст. 106 ЦПК України, експерт попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а спеціаліст, що проводив оцінку за замовленням відповідачки не попереджався за завідомо неправдиву оцінку.

Щодо доводів відповідачки про неправильність висновків суду першої інстанції в частині того, що вказане припинення права на частику не завдасть їй істотної шкоди, то колегія суддів повністю погоджується із висновком суду про те, що відповідачка у справі має у власності квартиру АДРЕСА_2 та 1/2 частину квартири АДРЕСА_7 , тобто фактично забезпечена житловим приміщенням для власного проживання та проживання своїх дітей.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що загальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 28,80 кв.м, житлова площа - 13,00 кв.м, у той час як 1/7 частка спірної квартири, власником якої є відповідач, становить лише 16,81 кв.м. загальної та 9,78 житлової площі.

Обґрунтовано відхилено судом першої інстанції і доводи відповідачки про те, що вищевказана квартира АДРЕСА_2 здається в оренду для отримання відповідного прибутку необхідного для утримання дітей, оскільки здійснення відповідачкою своєї підприємницької діяльності по здачі в найм житлової площі вище вказаної квартири АДРЕСА_4 не може бути здійснено за рахунок утиску та обмеження прав позивачів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що "відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту

4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції припиняючи права власності ОСОБА_1 на 1/7 частку квартири АДРЕСА_1 , встановив наявність обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, а саме те , що частка ОСОБА_1 є незначною і не може бути виділена в натурі, сама квартиру є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим з підстав відносин, які склалися між сторонами, та зазначене припинення права на 1/7 частку вказаної квартири не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, при цьому позивачами попереднього внесенні кошти, що відповідають вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 28 вересня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв