КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/4748/23 Головуючий у суді першої інстанції - Галаган В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2023 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулось до суду першої інстанції із вказаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, відповідно до якого просило стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 65 884,26 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 10 976,36 грн, 3% річних у розмірі 4 658,72 грн та судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 65 884,26 грн, втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 10 976,36 грн, 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 4 658,72 грн, а всього на загальну суму 81 519, 34 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» по 1 342 грн судового збору.

В подальшому, 21 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення повернуто заявнику.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що підставою для повернення поданої заяви про перегляд заочного рішення стало неналежне, на думку суду, оформлення ордеру, оскільки він не містить назву суду, в якому адвокатом надається правова допомога. Так, апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі посилається на положення п.п.15.4 п.15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстрів ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, яке втратило чинність на підставі Рішення Ради адвокатів №41 від 12 квітня 2019 року, яким було затверджено Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції.

Апелянт зазначає, що п.п. 12.4. п. 12 вказаного положення зазначено, що ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Відтак, апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_2 повноважень на підписання заяви про перегляд заочного рішення від імені ОСОБА_1 є надмірно формалізованим. Графа «Назва органу, в якому надається правова допомога» в ордері містить посилання на судові органи, що є достатнім для висновку про повноваження адвоката як представника позивача, в тому числі в Дніпровському районному суді міста Києва.

Враховуючи викладене та посилаючись на практику Верховного Суду, що викладені у постановах від 09 жовтня 2020 року у справі №460/1726/19, від 22 квітня 2021 року у справі №280/2788/20, від 30 листопада 2021 року у справі № 826/17175/18 та від 02 червня 2022 року у справі №2-385/2009, у яких закріплено, що вказівка в ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» про те, що правова допомога надається у судах всіх інстанцій є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про повернення заяви про перегляд заочного рішення мотивував своє рішення тим, що оскільки в ордері не зазначено конкретного органу, у якому адвокат надає правову допомогу, - такий ордер не можна визнати документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги по заяві ОСОБА_1 у Дніпровському районному суді міста Києва.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 65 884,26 грн, втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 10 976,36 грн, 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 4 658,72 грн, а всього на загальну суму 81 519, 34 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» по 1 342 грн судового збору (а.с.59-65).

В подальшому, 21 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 травня 2023 року за допомогою системи «Електронний суд» (а.с.68-72).

До вказаної заяви, зокрема, було додано копію ордеру серії АІ №1396001 від 21 червня 2023 року відповідно до якого ОСОБА_2 представляє інтереси ОСОБА_1 у судових органах України будь-якої юрисдикції, усіх рівнів та інстанцій (а.с.72).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення повернуто заявнику (а.с.74-77).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97 проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (частина четверта статті 62 ЦПК України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Підстави для здійснення адвокатської діяльності передбачені статтею 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до частин першої - третьої якої адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Так, суд першої інстанції, повертаючи подану заяву про перегляд заочного рішення посилався на Положення про ордер адвоката та порядку ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36.

Однак, рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 визнано таким, що втратило чинність Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затверджене рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, крім додатка № 1 до Положення та пункту 18 Положення, які діють до 01 січня 2022 року.

Також рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 затверджено типову форму ордеру, яка міститься в додатку №1 до Положення про ордер адвоката на надання правничої (правової) допомоги, а саме: ордер повинен бути формату А-4 та містити двовимірний штрих-код (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ.

Отже, з 01 січня 2022 року ордери типової форми, затвердженої рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, із змінами та доповненнями, втратили свою чинність і не є належними документами, які підтверджують повноваження адвокатів.

Відповідно до пункту 4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Згідно з підпунктом 12.4 пункту 12 Положення ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів, визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Апеляційний суд робить висновок, що вказівка в ордері у графі «Назва органу, в якому надається правова допомога» про те, що правова допомога надається у судах всіх інстанцій є достатнім та необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнту та представляти його інтереси в будь-яких судах України а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 361/4347/17, від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 29 листопада 2021 року у справі № 754/3233/20, від 02 червня 2022 року у справі № 2-385/2009, від 18 травня 2023 року у справі №754/12387/21

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 26 червня 2023 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв