Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3518/22 Головуючий у 1-й інст. Шалота К.В.
Категорія 83 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/3518/22 за скаргою адвоката Матвійчука Дмитра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 про зняття арешту з нерухомого майна, заінтересовані особи: Житомирська обласна прокуратура, ОСОБА_2 , Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький)

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2022 року, постановлену під головуванням судді Шалоти К.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до суду із названою скаргою, в якій просив поновити строк на подання скарги на бездіяльність виконавчої служби та зняти арешт, накладений на майно (кошти) ОСОБА_1 за виконавчим провадження №51529275.

В обгрунтування доводів скарги зазначив, що 22.06.2016 Апеляційним судом Житомирської області видано дублікат виконавчого листа у справі №1-8/06 за обвинуваченням ОСОБА_1 за п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, про стягнення із засудженого ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_4 відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином у розмірі 508 198 грн 33 коп. Рішення набрало законної сили 20.07.2006, виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у Корольовському ВДВС у м. Житомирі ВП №51529275. В рамках вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 23.06.2018 було накладено арешт на майно боржника. В подальшому, постановою державного виконавця від 29.06.2018 вказаний виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" без зняття арешту з майна, з можливістю повторного пред`явлення для виконання в строк до 29.06.2021.Станом на 09.11.2021 виконавчий документ не був пред`явлений, а тому ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби із заявою про зняття арешту з майна, проте державна виконавча служба повідомила, що арешт не може бути знятий у зв`язку із закриттям виконавчого провадження, направленням виконавчого листа стягувачу. Вказав, що оскільки з моменту повернення виконавчого документа стягувачу минуло більше трьох років, станом на 20.05.2022 виконавчий документ до виконання пред`явлений не був, а тому повторне пред`явлення до виконання не є можливим через закінчення строку пред`явлення до виконання. Таким чином, на його думку, арешт на майно боржника, накладений у межах виконавчого провадження №51529275, втратив актуальність у зв`язку із фактичним завершенням останнього. Водночас наявність арешту на майно створює перешкоди боржнику ( ОСОБА_1 ) щодо вільного розпорядження своїм майном, а тому просив задовольнити вимоги скарги. Крім того зазначив, що строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця не пропущено, оскільки має місце триваюча бездіяльність.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2022 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав, апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення скарги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність підстав для зняття арешту з майна боржника за наведених обставин, з огляду на положення ст.ст. 37, 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того вважає, що вирішуючи скаргу, суд першої інстанції безпідставно зазначив, що строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання не минув у зв`язку із відсутністю відомостей щодо отримання стягувачем постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа, таким чином поновив йому (стягувачу) строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Матвійчук Д. В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_5 адвокат Красовський В.М. проти доводів апеляційної скарги заперечив, пояснив, що існують перешкоди для отримання виконавчого листа, оскільки вирок винесено апеляційним судом Житомирської області як судом першої інстанції, який видавав виконавчий лист, однак на тепер Житомирський апеляційний суд виконавчих документів не видає, а тому це питання перебуває тепер на розгляді у Верховному Суді.

Інші учасники справи до апеляційного суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи ( ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 22.06.2016 Апеляційним судом Житомирської області видано дублікат виконавчого листа №1-8/06 від 11.04.2006 про стягнення з засудженого ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 508 198 грн 33 коп. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину у кримінальній справі №1-8/06 щодо ОСОБА_1 за п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 185 КК України, що стверджується копією дублікату виконавчого листа (а.с.14).

Постановою головного державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Коник Т.В. від 02.07.2016 відкрито виконавче провадження ВП №51529275 з примусового виконання дублікату виконавчого листа №1-8/06 від 22.06.2016, виданого Апеляційним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 508 198 грн 33 коп. у відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину (а.с. 17).

Постановою головного державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Козуба В.В. від 23.06.2018 у зв`язку із тим, що рішення суду не виконується у виконавчому провадженні ВП №51529275 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 (а.с. 18).

Постановою державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Козуба В.В. від 29.06.2018 виконавчий лист №1-8/06 виданий 22.06.2016 Апеляційним судом Житомирської області повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404 у зв`язку із відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу (а.с. 19).

Представник боржника ОСОБА_1 адвокат Матвійчук Д.В. звернувся до Корольовського ВДВС у м. Житомирі із заявою про зняття арешту з майна (коштів) ОСОБА_1 за виконавчим провадженням №51529275, посилаючись на те, що арешт, накладений у межах виконавчого провадження, у зв`язку з його завершенням втратив свою актуальність як засіб забезпечення виконання рішення, підстави для продовження його існування відсутні (а.с. 22)

Листом начальника Корольовського ВДВС у м. Житомирі від 26.11.2021 заявника повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту з майна (коштів) боржника або його частини згідно положень ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", (а.с.20).

Відмовляючи у задоволенні скарги адвоката Матвійчука Дмитра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що ураховуючи, що після пред`явлення стягувачем виконавчого листа №1-8/06 виданого 22.06.2016 Апеляційним судом Житомирської області до виконання постановою державного виконавця від 02.07.2016 відкрито виконавче провадження ВП №51529275, в рамках якого постановою від 23.06.2018 накладено арешт на все майно боржника у межах суми 559218,16 грн, а повернення виконавчого документу стягувачу з підстав пункту 2 частини 1 статті 37 Закону № 1404 не є підставою для закінчення (завершення) виконавчого провадження, та не є підставою для скасування арешту на майно боржника, а також приймаючи до уваги, що заборгованість, стягнута за вироком суду у кримінальній справі №1-8/06 боржником жодним чином перед стягувачем (потерпілою) не погашена, а також те, що остання не втратила права на примусове виконання вказаного виконавчого документу, дійшов висновку, що будь-які правові підстави для задоволення скарги боржника та зняти арешту, накладений на майно (кошти) боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадження №51529275, відсутні.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження

та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі

№ 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21, на які обгрунтовано зіслався суд першої інстанції, зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України).

Виходячи із наведеного, встановивши, що, за обставин накладення арешту на майно боржника при здійсненні примусового виконання виконавчого листа, 29.06.2018 виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" без зняття арешту з майна згідно приписів ч. 4 ст. 59 названого Закону, з можливістю повторного пред`явлення для виконання в строк до 29.06.2021, суд першої інстанції, взявши до уваги, що вирок Апеляційного суду Житомирської області у справі №1-8/06 в частині відшкодування потерпілій ОСОБА_4 матеріальної та моральної шкоди від злочину у розмірі 508 198 грн. 33 коп. засудженого ОСОБА_1 до теперішнього часу не виконаний та з огляду на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), дійшов обгрутованого висновку про відмову у задоволенні вимог скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

Доводи в апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 адвоката Матвійчука Д.В. про те, що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання не минув у зв`язку із відсутністю відомостей щодо отримання стягувачем постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа, таким чином поновив йому (стягувачу) строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, не заслуговують на увагу, оскільки місцевий суд, встановлюючи обставини справи, зазначив, що враховує твердження стягувача про неотримання відповідної постанови державного виконавця та самого виконавчого листа, та відсутність у справі будь-яких доказів такого отримання. Отже, зазначена обставина не є висновком про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання в розумінні положень ст. 433 ЦПК України, а є фактичним дослідженням дійсних обставин цієї справи.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до необхідності здійснення переоцінки досліджених судом доказів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 10 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15.09.2023.

Головуючий Судді