Справа № 638/2965/23
Провадження № 2/638/2712/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Невеніцина Є.В.,

за участю секретаря Бикової Д.С.,

представника відповідача Борисової І.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 21.04.2010 року у розмірі 46551,45 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 21.04.2010 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Проте в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням. У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20.03.2023 року має заборгованість у розмірі 46551,45 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 40254,85 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6296,60 грн.

Ухвалою суду від 13.04.2023 року по справі відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін.

27.06.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що надані позивачем правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття ОСОБА_1 , як позичальником, запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Розрахунок заборгованості проведений на підставі процентних ставок та тарифів, які не були узгоджені в заяві б/н від 21.10.2010 року, розмір заборгованості в останні в розрахунку період складає нарахування відсотків та автоматичне його списання з карткового рахунку, розмір відсотків за користування кредитом зріс. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору і розрахунку заборгованості погашення кредиту повинно здійснюватися частинами платежами кожного календарного місяця, починаючи з 21.10.2010 року, в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов`язань.

14.07.2023 року надійшла заява представника відповідача з проханням про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності, оскільки позов був поданий з пропуском строку позовної давності кожного чергового платежу і питання про його поновлення позивачем не ставиться.

У відповіді на відзив від 24.07.2023 року представник позивача зазначив, що в анкеті-заяві відповідач висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що згоден з тим, що заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також, відповідачем підписано довідку про умови кредитування в якій зазначено, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 30,00% на рік, вказано розмір комісії, тарифів, розмір щомісячно платежу тощо. Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Посилання представника відповідача на справу №6-16цс15 від 11.03.2015 року та № 342/180/17 є неправильним. Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені в Тарифах. Перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Строк перевипущеної картки до останнього дня 12/25, а відтак позивач звернувся до суду з позовом до спливу строку позовної давності.

У своїх запереченнях представник відповідача зазначив, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, несправедливі умови кредитного договору щодо комісії висловлені в постанові Верховного Суду по справі №718/194/17, стосовно форми договору та паспорту споживчого кредиту позиція сформована постановою Верховного Суду по справі №393/126/20.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач заперечували у задоволенні позовних вимоги, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях, підтримали заяву про застосування строків позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

21.04.2010 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

В заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Також, 21.04.2010 року відповідачем підписана довідка про умови кредитування з використання платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду. За умовами довідки пільговий період (нарахування процентів за ставкою 0,01 % річних) дії за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості. Базова відсоткова ставка на місяць становить 2,5% (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розміру 360 днів у році). Розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, проте не менше 50 грн та на більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за звітним.

Також, представником позивача надано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не підписані відповідачем.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено та відповідачем не оспорюється, що 21.04.2010 року між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування. При цьому у довідці про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 пільгового періоду сторонами узгоджено розмір відсотків, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, термін та визначення пільгового періоду.

Так, позивач свої зобов`язання за договором виконав шляхом відкриття банківського рахунку та встановлення початкового кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку.

Як вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості відповідач перестав виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості, суд виходить з наступного.

Довідкою про умови кредитування визначено, що базова відсоткова ставка на місяць становить 2,5% (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розміру 360 днів у році), що становить 30% на рік, проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, з 01.09.2014 року позивачем збільшено процентну ставку до 34,80% на рік, в подальшому розмір процентної ставки періодично збільшувався або зменшувався.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

За змістом правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року у справі № 6-57ц12 та постанови Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 515/1844/16-ц, боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Разом з тим, представником позивача не надано доказів, що банк у встановленому законодавством порядку повідомляв відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом.

При цьому, суд відхиляє посилання представника позивача на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, як доказ узгодження між сторонами істотних умов договору, оскільки останні не підписані відповідачем.

Зокрема, Велика Палата Верховного суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року заначила наступне.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином, заборгованість підлягає перерахуванню за узгодженою сторонами базовою процентною ставкою у розмірі 2,5 відсотки на місяць, тобто 30% на рік. Судом обраховано, що розмір відсотків, який мав би бути нарахований банком (за формулою: тіло заборгованості помножене на кількість днів прострочення, помножене на узгоджений сторонами розмір відсотків на місяць, помножене на 12 місяців, поділити на 360 днів та поділити на 100) становить 1525 грн 59 коп.

Щодо посилань на паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 10.01.2022 року, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

З огляду на ці приписи паспорт споживчого кредиту є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, підписання такого паспорта не означає укладення кредитного договору. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон № 1734-VIII включає до форми договору про споживчий кредит (стаття 13).

Згідно висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №393/126/20 про застосування норми права: «Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

Таким чином, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків за анкетою-заявою.

Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс180)).

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2010 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Відповідно до анкети-заяви і довідки, отримавши кредитні кошти, відповідач повинен був сплачувати щомісячно (до 25-го числа місяця наступного за звітним) 7 % від заборгованості, але не менше ніж 50 грн та не більше залишку заборгованості.

У цій довідці відповідач також зазначив, що з фінансовими умовами надання вказаної кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений.

За умовами кредитного договору від 21.04.2010 року відповідач отримав кредит в розмірі 1000 грн у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно із довідкою позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача і виписки по рахунку позичальника старт карткового рахунку відбувся 21.04.2010 року та встановлено кредитний ліміт у розмірі 1000 грн, який в подальшому змінювався.

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про видані позичальнику кредитні картки, на підставі вказаного вище кредитного договору 21.04.2010 року відповідачу було надано кредитну картку з терміном дії 06/13, яка неодноразово перевипускалась та остання надавалась терміном до 2025 року.

Встановлено та фактично не заперечувалось сторонами, що відповідач постійно користувався кредитною карткою, знімав з неї кошти, здійснював погашення заборгованості.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2019 року у справі № 910/10254/18, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, а тому можуть підтверджувати факт передачі кредитних коштів позичальнику та заборгованість за кредитним договором.

Отже, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача, який повинен досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами, зокрема, розрахунком заборгованості, що узгоджується з правовими позиціями, викладеними в постановах Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 204/2217/16-ц (провадження 61-47244св18) та від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19).

Із виписки про рух коштів за картковими рахунками вбачається, що відповідач активно використовував перевипущену картку, що підтверджує факт отримання ним цієї картки, адже у даному випадку будь-які фінансові операції позичальник не міг здійснити без кредитної карти із встановленим на ній кредитним лімітом.

У довідці про умови кредитування зазначено розмір щомісячного платежу (7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості), строк внесення щомісячного платежу (до 25-го числа місяця, наступного за звітним).

Отже, сторони у справі визначили умови щомісячного повернення кредиту, при цьому не фіксованими (ануїтетними) платежами, а залежно від залишку заборгованості, домовились про строк та термін закінчення кредитування, що відповідає останньому дню строку дії картки, зазначеному на її звороті.

У даній справі погашення кредитної заборгованості щомісячними платежами здійснюється протягом всього строку дії кредитного договору, який, як було вище встановлено, збігається з кінцевим строком дії кредитної картки - 2025 року включно.

За таких обставин, звернувшись до суду 12.04.2023 року, позивач не пропустив строк позовної давності, тобто звернувся до суду в межах трирічного строку позовної давності з часу закінчення строку дії картки, тобто в межах строку позовної давності.

Крім того, з виписки по рахунку відповідача вбачається, що останній платіж по карті здійснено 26.06.2022 року.

Аналогічний по суті висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 628/3327/15 (провадження № 61-887св21).

Таким чином, доводи представника відповідача про сплив строку позовної давності є помилковими та безпідставними.

За положенням ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 41780 грн 44 коп., що складається заборгованості за кредитом у розмірі 40254 грн 85 коп. та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 1525 грн 59 коп.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 610, 612, 615, 625, 634, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 141, 274-279, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: м.Київ, вул.Грушевського, 1-Д, адреса для листування: м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 41780 (сорок одна тисяча сімсот вісімдесят) грн 44 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму сплаченого судового збору у розмірі 2408 (дві тисячі чотириста вісім) грн 92 коп.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Є.В.Невеніцин