КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/7919/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 лютого 2023 року у справі за позовом Державного підприємства «Інформаційні судові системи» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ДП «Інформаційні судові системи»звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, відповідно до якого просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за підзвітними та неповернутими грошовими коштами у розмірі по 13 063,87 грн; стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 2 270 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначав, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у ДП «Інформаційні судові системи» на посадах генерального директора та заступника генерального директора, відповідно.

За час перебування на посадах, зазначені особи неодноразово перебували в робочих відрядженнях, за перебування в яких останнім виплачувалася компенсація добових витрат.

Так, позивач вказував, що відповідно до звітів бухгалтерії, відповідачі не повернули частину фактично невикористаних коштів, а саме: по 13 063, 87 грн кожен, які позивач й просив стягнути з відповідачів в судовому порядку.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 06 лютого 2023 року позовні вимоги ДП «Інформаційні судові системи» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Інформаційні судові системи» заборгованість за підзвітними та неповернутими грошовими коштами у розмірі 13063,87 грн та судовий збір в розмірі 1 135 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДП «Інформаційні судові системи» заборгованість за підзвітними та неповернутими грошовими коштами у розмірі 13063,87 грн та судовий збір в розмірі 1 135 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що відповідно до п.п. «а» п.п. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПК України непідтверджені витрати на оплату проживання відповідачів були враховані позивачем як додаткове благо та отримано з останніх прибутковий податок та військовий збір.

Так, апелянти вказують, що зазначене вище узгоджується із нормами ПК України де встановлено, що не повернений у встановлені строки залишок авансу на відрядження вважається надміру витраченою сумою, яку слід включити до загального місячного оподаткованого доходу працівника. Та з цієї суми за рахунок будь-якого оподаткованого доходу (після його оподаткування) підзвітні особи за відповідний місяць варто утримати ПФФО за ставкою 18% та військовий збір за ставкою 1,5%.

Відтак, представник апелянтів ОСОБА_3 повторно звертає увагу, що роботодавцем було отримано прибутковий податок та військовий збір та визнано витрати додатковим благом, а порушення п.п. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПК України, як зазначається в звіті аудиту та в позові не існувало взагалі, адже відповідно до абзацу п`ятнадцятого п.п. «а» п.п. 170.9.1 п. 170.9 ст. 170 ПК України будь-які витрати на відрядження не включаються до оподатковуваного доходу платника податку за наявності документів, що підтверджують зв`язок такого відрядження з господарською діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає.

Натомість судом було досліджено запрошення та накази на відрядження та встановлено, що мета службових поїздок підтверджує зв`язок цих поїздок з основною діяльністю установи, а відтак контролюючі органи також не мали підстав вважати такі поїздки не службовими та усі видатки, понесені працівниками у таких відрядженнях та відшкодовані установою - незаконними.

Крім того, на підтвердження того, що відрядження відбулось ОСОБА_1 до суду надавались копії з прикордонного паспорту з відмітками прикордонних служб про перетин кордону, а надані посадові інструкції та затверджені й підписані звіти, що засвідчують, що саме на фінансового директора та бухгалтера було покладено обов`язок щодо перевірки звітів, покладання на працівника відповідальності за надмірно використані кошти.

Враховуючи викладене, представник апелянтів ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ДП «Інформаційні судові системи» в повному обсязі.

10 липня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ДП «Інформаційні судові системи», однак такий відзив подано з порушенням строку, передбаченого ухвалою Київського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження від 12 червня 2023 року.

Зазначену ухвалу разом із копією апеляційної скарги представником ДП «Інформаційні судові системи» було отримано 27 червня 2023 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи зворотним повідомленням (а.с.18, т. 2) та що додатково вказано у відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 22, т. 2).

Разом з тим, у відзиві позивач не заявляє клопотання про поновлення пропущеного строку на подання такого відзиву, оскільки вважає, що строк на подання такого відзиву спливає після 10 липня 2023 року та не є пропущеним стороною.

Натомість, строк відраховується від 27 червня 2023 року та закінчився 07 липня 2023 року.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про неповажність причин пропуску строку на подання відзиву, а тому даний відзив не може бути врахований судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що наказом Державної судової адміністрації України від 28 травня 2019 року ОСОБА_1 призначено на посаду генерального директора ДП «Інформаційні судові системи» (а.с.18, т.1).

Відповідно до наказу ДП «Інформаційні судові системи» від 8 липня 2019 року № 152К ОСОБА_2 прийнято на роботу з 9 липня 2019 року до 9 вересня 2019 року на посаду заступника генерального директора (а.с.22, т.1).

Наказом ДП «Інформаційні судові системи» від 10 вересня 2019 року № 249-К ОСОБА_2 переведено на посаду першого заступника генерального директора з 10 вересня 2019 року (а.с.23, т.1).

На підставі листа Державного центру реєстрації м. Вільнюс від 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 відбув у службове відрядження до м. Вільнюс Литва строком на 4 календарні дні з 2 по 5 жовтня 2019 року з метою обміну досвідом роботи ІТ системи та управління документами, що використовуються в Державному центрі реєстрації м. Вільнюс, про що видано відповідний наказ від 1 жовтня 2019 року № 96-ВД за підписом генерального директора ОСОБА_1 (а.с.69, т.1).

Відповідно до наказу ДП «Інформаційні судові системи» від 1 жовтня 2019 року № 97 -ВД ОСОБА_2 було направлено у відрядження до м. Вільнюс Литва строком на 4 календарні дні з 2 по 5 жовтня 2019 року з метою обміну досвідом роботи ІТ системи та управління документами, що використовуються в Державному центрі реєстрації м. Вільнюс (а.с.28, т.1).

Згідно із довідкою-розрахунком сум витрат на відрядження (додаток до наказу 96-ВД від 1 жовтня 2019 року) ОСОБА_1 виділено 75 Євро добових витрат, сума витрат на найм житлового приміщення становила 5065,21 грн, сума добових витрат на відрядження та проживання склала 12969,80 грн - 300 Євро (а.с.26, т.1).

Згідно із довідкою-розрахунком сум витрат на відрядження (додаток до наказу 97-ВД від 1 жовтня 2019 року) ОСОБА_2 виділено 75 Євро добових витрат, сума витрат на найм житлового приміщення становила 5065,21 грн, сума добових витрат на відрядження та проживання склала 12969,80 грн - 300 Євро (а.с.26, т.1).

Відповідно до платіжного доручення від 1 жовтня 2019 року № 16896 ДП «Інформаційні судові системи» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 аванс на відрядження за жовтень в розмірі 12969,80 грн (а.с.38, т.1).

Відповідно до платіжного доручення від 1 жовтня 2019 року № 16895 ДП «Інформаційні судові системи» перерахувало АТ «Райффайзен банк Аваль» аванс на відрядження за жовтень 2019 року суму в розмірі 12969,80 грн та за відомостями нарахування коштів № 2708, вказані кошти надійшли на рахунок ОСОБА_2 (а.с.40-41, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що після повернення з відрядження ОСОБА_2 був складений звіт про результати відрядження до м. Вільнюс Литва та звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 112 від 9 жовтня 2019 року, з якого вбачається, що отримано на відрядження 12969,80 грн, витрачено 12969,80 грн, залишок - 0 грн. Вказаний звіт був затверджений в сумі 12 969,80 грн керівником ОСОБА_4 та перевірено бухгалтером.(а.с.52, т.1).

Після повернення з відрядження ОСОБА_1 також був складений звіт про результати відрядження до м. Вільнюс Литва та звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 113 від 9 жовтня 2019 року, з якого вбачається, що отримано на відрядження 12969,80 грн, витрачено 12969,80 грн, залишок - 0 грн. Вказаний звіт був затверджений в сумі 12 969,80 грн керівником ОСОБА_4 та перевірено бухгалтером.(а.с.62, т.1).

Крім того, судом встановлено, що на підставі листа Palo Alto Networks Tirkey, Ukraine, Azerbaijan, Turkmenistan від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 відбув у службове відрядження до м. Амстердам Королівство Нідерландів строком на 3 календарні дні з 19 по 21 листопада 2019 року з метою ознайомлення з презентацією новітньої кібербезпеки, яка орієнтована на попередження та запобігання загрози сьогодення та майбутнього, про що видано наказ від 15 листопада 2019 року № 115-ВД за підписом генерального директора ОСОБА_1 (а.с.33, т.1).

Відповідно до наказу ДП «Інформаційні судові системи» від 15 листопада 2019 року № 114-ВД ОСОБА_2 було направлено у відрядження до м. Амстердам Королівство Нідерландів строком на 3 календарні дні з 19 по 21 листопада 2019 року з метою ознайомлення з презентацією новітньої кібербезпеки, яка орієнтована на попередження та запобігання загрози сьогодення та майбутнього (а.с.31, т.1).

Згідно із довідкою-розрахунком сум витрат на відрядження (додаток до наказу 115-ВД від 15 листопада 2019 року) ОСОБА_1 виділено 75 Євро добових витрат, сума витрат на найм житлового приміщення 100 Євро на добу, за 3 доби 300 Євро - 7998,66 грн, сума добових витрат на відрядження всього 525 Євро - 13997,66 грн. (а.с.34, т.1).

Згідно із довідкою-розрахунком сум витрат на відрядження (додаток до наказу 114-ВД від 15 листопада 2019 року) ОСОБА_2 виділено 75 Євро добових витрат, сума витрат на найм житлового приміщення 100 Євро на добу, за 3 доби 300 Євро - 7998,66 грн, сума добових витрат на відрядження всього 525 Євро - 13997,66 грн. (а.с.35, т.1).

Відповідно до платіжного доручення від 15 листопада 2019 року № 17273 ДП «Інформаційні судові системи» перерахувало на картковий рахунок ОСОБА_1 аванс на відрядження за листопад в розмірі 13997,66 грн (а.с.45, т.1).

Відповідно до платіжного доручення від 15 листопада 2019 року № 17262 ДП «Інформаційні судові системи» перерахувало АТ «Райффайзен банк Аваль» аванс на відрядження за листопад 2019 року суму в розмірі 13997,66 грн та за відомостями нарахування коштів № 2776, вказані кошти надійшли на рахунок ОСОБА_2 (а.с.42-44, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що після повернення з відрядження ОСОБА_2 був складений звіт про результати відрядження до м. Амстердам Королівство Нідерландів та звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 390 від 9 грудня 2019 року, з якого вбачається, що отримано на відрядження 13997,66 грн, витрачено 13997,66 грн, залишок - 0 грн. Вказаний звіт був затверджений в сумі 13997,66 грн керівником ОСОБА_4 та перевірено бухгалтером (а.с.52, т.1).

Після повернення з відрядження ОСОБА_1 також був складений звіт про результати відрядження до м. Амстердам Королівство Нідерландів та звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 391 від 9 грудня 2019 року, з якого вбачається, що отримано на відрядження 13997,66 грн, витрачено 13997,66 грн, залишок - 0 грн. Вказаний звіт був затверджений в сумі 13997,66 грн керівником ОСОБА_4 та перевірено бухгалтером.(а.с.46, т.1).

Також суд встановив, що відповідно до бухгалтерської довідки від 9 жовтня 2019 року зазначено, що у зв`язку з відсутністю оригіналів відривної частини посадкових талонів та оригіналів документів щодо найму житла у відрядженні до м. Вільнюс Литва, відповідно до підпункту 170.9.1 ПКУ витрати у сумі 5065,21 грн враховано як додаткове благо та утримано ПДФО і військовий збір з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.60, т.1).

Крім того, відповідно до бухгалтерської довідки від 9 грудня 2019 року зазначено, що у зв`язку з відсутністю оригіналів відривної частини посадкових талонів та оригіналів документів щодо найму житла у відрядженні до м. Амстердам Королівсько Нідерладнів відповідно до підпункту 170.9.1 ПКУ витрати у сумі 7998,66 грн враховано як додаткове благо та утримано ПДФО і військовий збір з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.51, т.1).

У період з 25 лютого 2021 року по 25 травня 2021 року Державною аудиторською службою України було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «Інформаційні судові системи» за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року.

Відповідно до акту ревізії від 1 червня 2021 року № 000800-21/21 перевіркою було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у жовтні 2019 року перебували у відряджені у м. Вільнюс, по закінченню якого були складені звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 112 та № 113, інших підтверджуючих документів понесених витрат підзвітними особами не надано та зазначено, що на порушення підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПКУ та пункту 16 Положення про службові відрядження працівників ДП «ІСС», затвердженого наказом в.о. генерального директора Дубінко Д.О. від 1 червня 2018 року, підзвітними особами не повернуто кошти у загальній сумі 10 130,42 грн, а підприємство не пред`явило вимоги щодо їх стягнення, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на суму 10 130,42 грн.

Крім того, ревізією було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у листопаді 2019 року перебували у відряджені у м. Амстердам, по закінченню якого були складені звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт № 390 та № 391, інших підтверджуючих документів понесених витрат підзвітними особами не надано та зазначено, що на порушення підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПКУ та пункту 16 Положення про службові відрядження працівників ДП «ІСС», затвердженого наказом в.о. генерального директора Дубінко Д.О. від 1 червня 2018 року, підзвітними особами не повернуто кошти у загальній сумі 15997,32 грн, а підприємство не пред`явило вимоги щодо їх стягнення, чим завдано матеріальної шкоди (збитків) підприємству на суму 15 997,32грн (а.с.72-77, т.1).

29 червня 2021 року позивачу Державною аудиторською службою України було надіслано вимогу щодо усунення порушень (а.с.78-80, т.1).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ДП «Інформаційні судові системи», мотивував своє рішення тим, що відповідачами у судових засіданнях не заперечувався факт перебування у відрядженнях у містах Вільнюс та Амстердам, отримання підзвітних коштів на такі відрядження у сумах, викладених у документах, долучених до позову, а також не заперечувався та не оспорювався факт відсутності підтвердних документів на витрачені кошти, зокрема на проживання у вказаних містах під час відряджень у жовтні та листопаді 2019 року.

Отже, враховуючи вказані вище норми та положення Інструкції про службові відрядження, а також Податкового кодексу України, суд першої інстанції встановив, що оподаткування сум непідтверджених витрачених коштів у відрядженні за кордоном не звільняє підзвітних осіб від обов`язку повернути такі кошти до каси підприємства та, відповідно, не заміняє одну дію, іншою. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правове регулювання відшкодування витрат на відрядження в межах України та за кордон здійснюється Інструкцію про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59 (в редакції, чинній на момент перебування відповідачів у відрядженнях).

Так, відповідно до положень п.1 Розділу І вказаної Інструкції службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади (поїздка державного службовця - за розпорядженням керівника державної служби), підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв`язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства).

Документами, що підтверджують зв`язок такого відрядження з основною діяльністю підприємства, є, зокрема (але не виключно): запрошення сторони, що приймає і діяльність якої збігається з діяльністю підприємства, що направляє у відрядження; укладений договір чи контракт; інші документи, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документи, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з діяльністю підприємства, яке відряджає працівника.

Відповідно до положень п.4 Розділу І вказаної Інструкції підприємство, що відряджає працівника, забезпечує його коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом). Аванс відрядженому працівникові може видаватися готівкою або перераховуватися у безготівковій формі на відповідний рахунок для використання із застосуванням платіжних карток.

У разі якщо працівник застосував платіжну картку для проведення розрахунків у безготівковій формі, йому відшкодовується збір за переказ грошових коштів електронними засобами (згідно з правилами платіжної системи) за наявності документального підтвердження його сплати (виписка з карткового рахунку або інший документ на паперовому носії, що підтверджує суму сплаченого збору).

Підприємство, що відряджає працівника, зобов`язане ознайомити його з кошторисом витрат (або з довідкою-розрахунком на виданий аванс, складеною за довільною формою), а також з вимогами нормативно-правових актів стосовно звітування про використання коштів, виданих на відрядження. Підприємство самостійно встановлює порядок ознайомлення працівника, який направляється у відрядження за кордон, з його фінансовими зобов`язаннями, що регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" (далі - постанова Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98) та цією Інструкцією (п.6 Розділу І Інструкції).

Відповідно до положень п.14 Розділу І Інструкції підтвердними документами, що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, є розрахункові документи відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Податкового кодексу України. У разі відрядження за кордон підтвердні документи, що засвідчують вартість понесених за кордоном у зв`язку з таким відрядженням витрат, оформлюються згідно із законодавством відповідної держави.

Відповідно до положень п.1 Розділу ІІІ Інструкції відрядження за кордон здійснюється відповідно до наказу (розпорядження) керівника підприємства (у разі відрядження державного службовця - відповідно до наказу керівника державної служби) після затвердження технічного завдання, в якому визначаються мета виїзду, завдання та очікувані результати відрядження, строк, умови перебування за кордоном (у разі поїздки за запрошенням подається його копія з перекладом), і кошторису витрат. Строк відрядження визначається керівником, але не може перевищувати 60 календарних днів, за винятком випадків, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98 (строк відрядження державного службовця протягом одного календарного року не може перевищувати 60 календарних днів, крім випадків, визначених законодавством).

Підприємство, що відряджає працівника у відрядження за кордон, забезпечує його грошовими коштами для здійснення поточних витрат під час службового відрядження (авансом) в національній валюті держави, до якої відряджається працівник, або у вільно конвертованій валюті (п.5 Розділу ІІІ Інструкції).

Витрати на відрядження відшкодовуються лише за наявності документів в оригіналі, що засвідчують вартість цих витрат, а саме: транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов`язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі на чартерні рейси; рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання відрядженого працівника, в тому числі бронювання місць у місцях проживання; страхових полісів тощо (п.7 Розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до положень п.17 Розділу ІІІ Інструкції після повернення з відрядження працівник зобов`язаний до закінчення п`ятого банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи, подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Сума надміру витрачених коштів (залишку коштів понад суму, витрачену згідно із звітом про використання коштів, наданих на відрядження) підлягає поверненню працівником до каси або зарахуванню на відповідний рахунок підприємства, що їх надало, у грошових одиницях, в яких було надано аванс, у встановленому законодавством порядку.

У разі якщо під час службових відряджень відряджений працівник отримав готівку із застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження (банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи).

У разі якщо під час службових відряджень відряджений працівник застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі і строк подання звіту про використання виданих на відрядження коштів не перевищив 10 банківських днів, за наявності поважних причин керівник може продовжити такий строк до 20 банківських днів (до з`ясування питання в разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами).

Разом із звітом подаються документи (в оригіналі), що засвідчують вартість понесених у зв`язку з відрядженням витрат, із зазначенням форми їх оплати (готівкою, чеком, платіжною карткою, безготівковим перерахунком).

Відповідно до підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно із цим підпунктом.

Не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме: на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в`їзд (віз), обов`язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв`язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є об`єктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість таких витрат.

До підтвердних документів належать: транспортні квитки або транспортні рахунки та багажні квитанції (у тому числі електронні квитки); документи, отримані від осіб, які надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, страхові поліси; документи (виписки та/або відомості з рахунку), що містять визначену законом інформацію про виконані платіжні операції за рахунком, до якого емітовані платіжні інструменти; документи, що підтверджують виконання операції з використанням платіжних інструментів; інші документи, що засвідчують вартість витрат.

Відповідно до положень статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Так, з матеріалів справи підтверджено, що відповідачі по справі не надали підтверджуючих документів щодо понесених ними витрат на житло, які були здійснені під час перебування останніх у відрядженні. Факт не подання оригіналів документів щодо понесених витрат на житло не заперечують і самі відповідачі.

Відповідно до бухгалтерської довідки від 09 жовтня 2019 року зазначено, що у зв`язку з відсутністю оригіналів відривної частини посадкових талонів та оригіналів документів щодо найму житла у відрядженні до м. Вільнюс Литва, відповідно до підпункту 170.9.1 ПКУ витрати у сумі 5065,21 грн враховано як додаткове благо та утримано ПДФО і військовий збір з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.60, т.1).

Крім того, відповідно до бухгалтерської довідки від грудня 2019 року зазначено, що у зв`язку з відсутністю оригіналів відривної частини посадкових талонів та оригіналів документів щодо найму житла у відрядженні до м. Амстердам Королівсько Нідерладнів відповідно до підпункту 170.9.1 ПКУ витрати у сумі 7998,66 грн враховано як додаткове благо та утримано ПДФО і військовий збір з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.51, т.1).

Апеляційний суд сприймає критично доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції протиправно не застосував положення статті 137 КЗпП України, відповідно до якої суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою.

Так, відповідачами не було надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду документів, які б свідчили про те, що суд мав би застосувати положення статті 137 КЗпП України у зв`язку із незадовільним майновим становищем відповідачів по справі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було взято до уваги розрахунок при звільненні ОСОБА_1 , з якого вбачалось, що з відповідача стягувались відрахування із заробітної плати, які не були йому відомі, апеляційний суд відхиляє, оскільки відповідачем не доведено, що відрахування здійснювались саме з метою повернення вказаних сум коштів, які були виділені відповідачу на відрядження.

Апеляційний суд також відхиляє як необґрунтовані посилання апелянтів на те, що неможливість надання підтвердження понесених витрат за послуги проживання пов`язана з тим, що зазначені послуги оформлювались на іноземних інтернет-сайтах за допомогою електронного платіжного засобу, оскільки зазначені витрати відповідачі мали можливість підтвердити, зокрема, шляхом надання первинних бухгалтерських документів, а саме виписок по картковим рахункам, з яких здійснювались оплати за надані послуги.

У разі наявності необхідності подачі зазначених виписок з платіжних карток Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, передбачено можливість подати звіт про використання виданих на відрядження коштів у більш тривалі терміни, які можуть бути погоджені керівником.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до суду першої інстанції надавалась, зокрема, копія закордонного паспорта ОСОБА_1 щодо перетину кордону України, як підстава для відмови у задоволенні позовних вимог, апеляційним судом сприймається критично, оскільки вказане не може слугувати належним та допустимим доказом того, що відповідачем були здійснені відповідні витрати на відрядження, які не були підтверджені відповідними доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують законності рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 06 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв