Справа № 173/1734/23
п/с № 2/174/198/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників третьої особи на боці позивача

Страшко В.Г., ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальний заклад «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради» про захист честі та гідності і стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальний заклад «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради» про захист честі та гідності і стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він є підопічним Комунального закладу «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради», та визнаний інвалідом з дитинства, має III групу інвалідності. В закладі є працівники, які обслуговують вихованців/підопічних, які в свою чергу поділені на групи в залежності від їх віку.

04.12.2022 року, коли він знаходився у туалеті закладу, до нього зайшла працівник ОСОБА_4 , яка привела до туалету менших вихованців, та почала його виганяти з туалету, мотивуючи тим, що це туалет для неповнолітніх вихованців, але в закладі туалети не розподілені і не закріплені за групами, а є вільними для користування.

Після того, як він їй відповів, що цей туалет для всіх і в нього не заборонено ходити, відповідач, взяла свій телефон, направила на нього і почала вести зйомку. Після його обурення і заперечень про те, що вона незаконно його знімає, відповідач пішла до дітей, а він закінчивши свої справи вийшов з туалету. Вважає, що відповідач грубо порушила його особисті права надані законодавством України, а також незрозумілим залишається в яких цілях вона може використовувати вищезазначене відео. Також вказав, що внаслідок окреслених порушень його прав, в порядку ст. 23 ЦК України, він має право на відшкодування моральної шкоди.

Позивач просить зобов`язати ОСОБА_4 видалити відео зі свого телефону на якому ОСОБА_1 знаходився в туалетній кімнаті Комунального закладу «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради». Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн.

Ухвалою від 28.06.2023 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. 07.08.2023 позивач усунув недоліки.

Ухвалою від 24.08.2023 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Клопотання позивача про допит свідків задоволено.

15.09.2023 року відповідач надала відзив на позовну заяву в якому просила в позові відмовити в повному обсязі з тих підстав, що всі обставини, що викладені позивачем в позовній заяві не підтверджуються жодними належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами у справі. 04.12.2022 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 стався конфлікт. Жодного фіксування ані на телефон, ані у будь-який інший спосіб, коли позивач перебував у туалеті, вона не здійснювала. Також позивач не навів жодних достатніх обставин та не надав доказів, які б свідчили про завдання йому моральної шкоди, не обґрунтував її розмір та не зазначив в чому полягали його душевні страждання, які він оцінив у 8000,00 грн. (а.с. 43-45).

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснив, що він сидів в туалеті, дивився ТікТок, в туалет зайшла відповідач з дітьми першої групи. ОСОБА_4 сказала, що зніме відео і покаже директору, щоб не казали, що молодші діти вимазують стіни. Потім між ними відбувся словесний конфлікт. Те, що ОСОБА_4 його знімала на відео можуть підтвердити свідки. Сам позивач відео не бачив. Моральна шкода полягає в тому, що над ним сміялися хлопці, що його знімали в туалеті, а вина відповідача полягає в тому, що вона зайшла в туалет і вела зйомку.

Представник третьої особи на боці позивача ОСОБА_2 пояснив, що позивач ОСОБА_1 є вихованцем Комунального закладу «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради» та є особою з інвалідністю, а тому він міг переживати цю ситуацію іншим чином, враховуючи його стан здоров`я. Представник вважає, що позивачу спричинено моральну шкоду. Представник просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_5 пояснила, що вихованці Комунального закладу «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради» казали одне і те саме, що ОСОБА_4 знімала ОСОБА_1 в туалеті. Вона порушила його права тим, що виганяла його з туалету. Він є особою з інвалідністю, а тому вона мала ставитися з повагою, поводитись іншим чином, але вона неналежно виконувала свої обов`язки. Догани за час роботи їй не виносили, але за весь час роботи вона отримувала зауваження. Представник зауважила, що відповідно до п 6.6 Посадової інструкції відповідачу було заборонено користуватись телефоном в робочий час. Те, що вона під час роботи користувалась мобільним телефоном можуть підтвердити свідки. При цьому вихованці можуть користуватись власними мобільними телефонами без обмеження. Представник просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.

Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити з урахуванням заперечень, які викладені у відзиві на позов. Пояснив, що позивач не надав письмові докази щодо протиправної поведінки відповідача, немає доказів фіксації в туалеті та відповідач категорично заперечує сам факт наявності відео, розмір моральної шкоди не обґрунтовано. Вважає, що ця справа пов`язана зі справою про поновлення на роботі відповідача.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що він є другом ОСОБА_1 та проживає в Комунальному закладі «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради». Пояснив, що почув як ОСОБА_1 та ОСОБА_4 сваряться. В цей час вони перебували в туалеті на першому поверсі, а він перебував в кабінеті і почув це. Свідок, коли почув крики позивача, пішов в туалет і побачив, як ОСОБА_4 знімала на свій телефон в приміщенні туалету, в цей час в туалеті був позивач, відповідач, свідок та молодші діти. Про розповсюдження відео свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він проживає в Комунальному закладі «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради», того дня він спускався по сходах на перший поверх і почув в туалеті крик ОСОБА_1 . Той кричав, що його знімають на телефон, а ОСОБА_4 відповідає, що для того, щоб показати. Свідок в туалет не зайшов, стояв біля нього. Відеозапис він не бачив.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників третьої особи, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши надані суду докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що позивач є підопічним комунального закладу «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради». Визнаний інвалідом з дитинства, та має III групу інвалідності (а.с. 7).

ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з Комунальним закладом «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради» і була звільнена з 04.12.2022 року , що підтверджується копією наказу від 05.12.2022 за № 186-к (а.с. 65).

До матеріалів справи долучена Посадова інструкція молодшої медичної сестри санітарки-няньки Комунального закладу «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради» (а.с. 84-86).

В доповідній на ім`я директора Комунального закладу «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради» від 05.12.2023 року вказано, що було звернення ОСОБА_1 після чого з`ясовувались обставини цього випадку (а.с. 78 ).

В своєму зверненні ОСОБА_1 від 05.12.2023 року вказав, що просить розібратися з нянею ОСОБА_8 оскільки в неділю він був у туалеті, вона зайшла, накричала на нього і почала знімати на телефон (а.с. 78 зв.)

В зверненні на ім`я директора Комунального закладу «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради» ОСОБА_4 вказала, що твердження ОСОБА_1 не відповідають дійсності (а.с. 79).

ОСОБА_4 подала до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області позов до Комунального закладу «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 61-63)

Конституцією Украі?ни як основним законом держави закріплено, що людина, і?і? життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Украі?ні наи?вищою соціальною цінністю.

Положення, що стосуються честі, гідності та діловоі? репутаціі?, наведено і в інших статтях Конституціі? Украі?ни (ст. ст. 21, 41, 68), а також Цивільному кодексі Украі?ни.

Згідно з ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Способом захисту цивільних прав, зокрема можуть бути припинені дії, які порушують право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтереси іншим способом.

Із положень ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За змістом ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація людини є особистими немайновими благами, визнаються найвищою соціальною цінністю та охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦК України фізична особа має право, в тому числі на повагу до гідності та честі.

В силу ч. 3 ст. 297 ЦК України фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

У абз. 1, 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Позивач просить зобов`язати ОСОБА_4 видалити відео зі свого телефону на якому ОСОБА_1 знаходився в туалетній кімнаті Комунального закладу «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради». Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 8000,00 грн.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінивши усі надані письмові докази та покази свідків, суд доходить висновку, що на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, позивачем всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не було надано належних, допустимих та достатніх доказів наявності в телефоні відповідача будь-якого відеозапису того змісту про який зазначав позивач і в силу приписів ст. 76 ЦПК України пояснення сторони, викладені у позовній заяві, не є джерелом доказів, тому доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Надані суду документи, які мають відношення до звільнення відповідача з роботи в Комунальному закладі «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради», не містять інформації щодо предмету доказування та питання її звільнення виходить за межі цього судового розгляду.

Виходячи з викладеного, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, тобто як в задоволенні основної вимоги про видалення відеозапису так і у задоволенні фактично похідної вимоги про стягнення моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору віднести на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 10, 76-81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Комунальний заклад «Верхньодніпровський дитячий будинок - інтернат № 2» Дніпропетровської обласної ради» про захист честі та гідності і стягнення моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Судовий збір віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення виготовлено 06.10.2023 року.

Суддя Вільногірського міського суду

Дніпропетровської області І.А.Ілюшик