справа № 756/8087/22 головуючий у суді І інстанції Жук М.В.
провадження № 22-ц/824/2649/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА», поданою представником - генеральним директором Валерієм Зукіним на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмежено відповідальністю «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1. звернулась до суду з позовом до ТОВ «Лелека» про стягнення грошових коштів.

Позов обґрунтований тим, що 15.01.2022 року вона уклала з ТОВ «Лелека» договір №16В/01/2022 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) пакет «Базовий» з 14-20 тижнів - до пологів (одно плідна вагітність), що полягає в проведенні циклу амбулаторного спостереження вагітності пацієнта згідно діючих нормативних документів Міністерства охорони здоров'я та стандартів медичної допомоги з амбулаторного спостереження вагітності, затверджених в медичному закладі.

На виконання умов договору позивачка сплатила повну вартість послуг у розмірі 30 318 грн. 00 коп., проте послугу ТОВ «Лелека» надано не в повному обсязі, і на її вимогу кошти не повернуто, ОСОБА_1. просить суд стягнути з ТОВ «Лелека» на її користь 22 194 грн. 06 коп. заборгованості за договором, 310 грн. 11 коп. - три проценти річних та 2 203 грн. 93 коп. інфляційних витрат.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмежено відповідальністю «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА» про стягнення грошових коштів - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 13 158 грн. 00 коп. грошового зобов'язання, 1 306 грн. 62 коп. інфляційних витрат, 183 грн. 85 коп. - три проценти річних, 588 грн. 35 коп. судового збору, а всього 15 236 (п'ятнадцять тисяч двісті тридцять шість) грн. 82 коп.

У решті вимог позову - відмовлено.

Не погодившись із рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянтка, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила: рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі; всі судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом даної справи, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека»; розгляд справи проводити без участі позивачки.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що довідка, на яку посилається суд в рішенні, не підтверджує надання будь-яких послуг відповідачем позивачу на підставі Договору та погодження сторонами вартості послуг, враховуючи, що така довідка не підписана позивачем і складена відповідачем в односторонньому порядку, що не може свідчити про об'єктивність такого доказу.

Також апелянтка вказує, що правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору, умовами якого вартість кожної послуги окремо не погоджувалась сторонами, жодного посилання на прейскурант послуг умови Договору теж не містять, а відтак вважає, що визначення вартості наданих послуг на підставі прейскуранта послуг ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від 04 січня 2022 року, затвердженого генеральним директором Зукіним В.Д., є безпідставним і неправомірним. Звертає увагу на те, що належних і допустимих доказів на підтвердження надання відповідачем позивачу послуг на підставі Договору на суму 17 160 грн. 00 коп. у матеріалах справи не міститься, тому утримання вказаної суми з позивача на її думку є неправомірним та необґрунтованим.

Зазначає, що спір у даній справі стосується повернення суми передоплати за ненадані на підставі Договору послуги, що жодним чином не пов'язано із відповідальністю за невиконання умов договору, тому форс-мажорні обставини в такому випадку жодним чином не впливають на обов'язок відповідача повернути передоплату за ненадані на підставі Договору послуги.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 адресу суду не надходив.

В свою чергу, не погодившись із рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лелека» подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким залишити позов без розгляду повністю.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що позивачем за час спостереження вагітності було використано послуги на суму 17 160 грн. Вказує, що введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року і його продовження по сьогодення у зв'язку з агресією російської федерації проти України стало обставиною непереборної сили для Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливлює виконання своїх обов'язків перед позивачем за договором спостереження, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень у результаті проведення активних бойових дій. Апелянт не погоджується зі стягненням інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання на підставі п. 2 ст. 625 ЦК України і вважає, що таке стягнення задоволенню не підлягає, оскільки такі нарахування є мірою цивільно-правової відповідальності ТОВ «Лелека». Тому, на думку апелянта, з огляду на положення ст. 617 ЦК України та наявність у ТОВ «Лелека» форс-мажорних обставин, такі заходи цивільно-правової відповідальності не можуть застосовуватися. Апелянт зазначає, позов є передчасним у зв'язку з відсутністю порушеного у позивача права з огляду на дію форс-мажорних обставин на території України. Також апелянт звертав увагу апеляційного суду на те, що з початку повномасштабного вторгнення пологовий будинок надавав медичну допомогу пораненим військовослужбовцям ЗСУ, територіальній обороні, мирним жителям, породіллям, новонародженим.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лелека» учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Лелека»на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Зважаючи на предмет, ціну спору та те, що дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.01.2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лелека» укладено договір № 16В/01/2022 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) пакет «Базовий» з 14-20 тижнів - до пологів (одно плідна вагітність) відповідно до умов якого ТОВ «Лелека» зобов`язалося надати ОСОБА_1. медичну допомогу, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного спостереження вагітності пацієнта згідно діючих нормативних документів та стандартів у галузі охорони здоров`я, а позивачка зобов`язалась прийняти, виконувати і сплатити послуги на умовах договору (а.с. 12-19).

У Додатку до договору визначений перелік медичних послуг, які входять до предмету договору.

Згідно з пунктами 5.2, 5.3 договору вартість медичної допомоги складає 30 318 грн. 00 коп., та сплачується одноразово у формі 100 % передоплати.

Відповідно до п. 4.1.1 договору медичний заклад зобов`язаний надати якісну і кваліфіковану медичну допомогу, а також провести всі діагностичні та лікувальні заходи відповідно до даного договору.

Згідно з пунктом 4.4.2 договору пацієнт має право відмовитись від подальшого лікування.

Пунктами 6.4, 6.5 договору передбачено, що сторони не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання цього договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема війну та воєнні дії.

Відповідно до п. 6.6 договору сторона яка не може виконувати свої договірні відносини, внаслідок обставин, зазначених у п. 6.5 договору повинна проінформувати про це іншу сторону не пізніше 15 календарних днів, а також належним чином цей факт підтвердити.

Пунктом 7.1 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та сплати пацієнтом суми, передбаченої п. 5.2 договору і діє до пологів пацієнта.

Згідно з п. 8.1.2 договору, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта. В такому випадку пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості договору, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги.

У Додатку № 1 до договору, сторонами обумовлено Перелік медичних обстежень і консультацій, які входять у предмет договору.

Згідно з рахунком-фактурою № 70222 від 15.01.2022 року сума для оплати амбулаторного спостереження за пакетом «Базовий», з урахуванням знижки складає 30 318 грн. 00 коп.

Згідно з касовим чеком № 46406 від 15.01.2022 року ОСОБА_1. сплатила 30 318 грн. 00 коп. за амбулаторне спостереження вагітних з 14-20 т.

Згідно з роздруківкою з сайту електронної пошти, 14.03.2022 року ОСОБА_1. звернулась із вимогою про розірвання договору та повернення коштів у зв`язку з його невиконанням, та 02.04.2022 року отримала відповідь, що її запит на розірвання договору прийнято.

28.04.2022 року ОСОБА_1. отримала на електронну пошту звіт стосовно наданих їй послуг ТОВ «Лелека» із зазначенням, що пацієнтом отримано послуг на 17 160 грн. 00 коп., а тому сума до повернення становить 13 158 грн. 00 коп., проте будучи незгідною з вказаними розрахунками, ОСОБА_1. 10.06.2022 направила відповідачу лист, в якому просить повернути їй 22 194 грн. 06 коп., вказуючи, що не заперечує щодо переліку послуг, які були їй фактично надані, однак посилається на те, що ціни послуг, які були надані, не погоджувались за кожну окрему послугу, а їх вартість була погоджена в сукупності.

Як вбачається з довідки про надані послуги ОСОБА_1. згідно договору №16В/01/2022, їй були надані наступні послуги: Treponema pallidum, антитіла сумарні, вартістю 320 грн. 00 коп., Аланінамінотрансфераза (АЛТ), вартістю 140 грн. 00 коп., Антитіла IgG до вірусу простого герпеса (тип 1), вартістю 550 грн. 00 коп., Антитіла IgG до збудника краснухи, вартістю 550 грн. 00 коп., Антитіла IgG до токсоплазми (Toxoplasma gondii), вартістю 540 грн. 00 коп., Антитіла IgG до цитомегаловіруса, вартістю 550 грн. 00 коп., Антитіла IgМ до збудника краснухи, вартістю 550 грн. 00 коп., Антитіла IgМ до токсоплазми (Toxoplasma gondii), вартістю 540 грн. 00 коп., Антитіла IgМ до цитомегаловіруса, вартістю 550 грн. 00 коп., Аспартатамінотрансфераза (АСТ), вартістю 140 грн. 00 коп., Бакпосів сечі + антибіотикограма, вартістю 510 грн., Білірубін (фракційно): непрямий, прямий, загальний, вартістю 390 грн. 00 коп., Біохімічне просівне дослідження в ІІ триместрі (АФП, бета-ХГЛ, розрахунок ризиків), вартістю 1490 грн.00 коп., Виявлення ВІЛ, вартістю 360 грн. 00 коп., Вірус гепатиту В (HBV), HBsAg (австралійський антиген), вартістю 300 грн. 00 коп., Вірус простого герпесу (HSV) 1 типу, антитіла IgМ, вартістю 240 грн. 00 коп., Вірус простого герпесу (HSV) 2 типу, антитіла IgМ, вартістю 240 грн. 00 коп., Гепатит С сумарні антитіла, вартістю 430 грн. 00 коп., Глюкоза крові (сироватка), вартістю 180 грн. 00 коп., група крові + Резус-фактор, вартістю 310 грн. 00 коп., Експертне УЗД (термін вагітності 11-40 тижнів), одноплодова вагітність, вартістю 910 грн. 00 коп., Електрокардіографія (ЕКГ), вартістю 260 грн. 00 коп., Загальний аналіз сечі + мікроскопія осаду, вартістю 460 грн. 00 коп., Загальний білок, вартістю 140 грн. 00 коп., Клінічний аналіз крові (показники аналізатора, лейкоцитарна формула, ШОЕ), вартістю 300 грн. 00 коп., Коагулограма (ПЧ, МНВ, РТі, АЧТЧ, ТЧ, фібріноген), вартістю 430 грн. 00 коп., Кольпоскопія з фото фіксацією, вартістю 500 грн. 00 коп., Консультація акушера-гінеколога (повторна), вартістю 780 грн. 00 коп., Консультація акушера-гінеколога для обговорення індивідуального плану ведення вагітності, вартістю 780грн. 00 коп., Консультація лікаря-спеціаліста, вартістю 780 грн. 00 коп., Консультація терапевта, вартістю 780 грн. 00 коп., Кретинін, вартістю 160 грн. 00 коп., Мікроскопія урогенітального мазка (ж), вартістю 280 грн. 00 коп., Сечовина, вартістю 140 грн. 00 коп., Тиреотропний гормон, вартістю 380 грн. 00 коп., УЗД щитовидної залози, вартістю 510 грн. 00 коп. Феритин, вартістю 290 грн. 00 коп., Цитологічне дослідження урогенітального мазка, вартістю 400 грн. 00 коп.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ураховуючи, що договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Лелека» був розірваний у встановленому договором порядку, проте ТОВ «Лелека» в узгоджений договором строк кошти, що підлягають поверненню не сплатило, грошове зобов'язання за відрахуванням вартості фактично наданих ОСОБА_1. послуг, які нею не заперечуються, підлягає стягненню з ТОВ «Лелека».

Окрім того, суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідач прострочив виконання зобов'язання, зокрема щодо повернення позивачу платежів, у відповідача виник обов'язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 607 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Проаналізувавши встановлені судом обставини на наведені вище норми права колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що долучена відповідачем довідка про надання та вартість медичних послуг не підтверджує факт надання таких послуг на суму 17 160 грн. 00 коп, з огляду на таке.

Пунктом 9.1. Договору від 15.01.2022 визначено, що надання медичним закладом послуг, передбачених умовами Договору та отримання таких послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, в якому зазначається які медичні послуги було отримано та яка їх вартість.

Також пунктом 2.2. договору визначено, що перелік медичної допомоги (діагностично-лікувальних заходів), що входять і предмет даного договору та надаються пацієнту, міститься в додатках до даного договору.

Крім того, відповідно до пункту 2.3. договору медична допомога та послуги, які не входять в перелік медичної допомоги згідно додатків до даного договору, потребують додаткової оплати пацієнтом згідно Прейскуранту.

Як вірно вказує позивачка в апеляційній скарзі, матеріали справи не містять акту приймання-передачі наданих послуг, який укладено та підписано сторонами, який підтвердив би факт надання медичних послуг за Договором від 15.01.2022 на суму 17 160 грн. 00 коп.

Проте, у матеріалах справи міститься довідка, про яку вказувалося вище, з якої вбачається, що ОСОБА_1. за Договором № 16В/01/2022 надано медичні послуги на суму 17 160 грн. 00 коп. (а.с.61). Факт отримання вказаних за переліком послуг позивачем не заперечується.

Аналіз вказаної довідки свідчить про те, що даний документ в силу ч. 1 ст. 77 та ст. 79 ЦПК України є належним та достовірним доказом у справі, оскільки містить інформацію щодо предмета доказування, і на підставі цього доказу можна встановити дійсні обставини справи.

Крім того, слід враховувати й те, що згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності.

За встановлених обставин, посилання ОСОБА_1 на те, що умовами договору вартість кожної послуги окремо не погоджувалась сторонами і жодного посилання на прейскурант послуг умови Договору теж не містять, а відтак визначення вартості наданих послуг на підставі прейскуранта послуг ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від 04 січня 2022 року, затвердженого генеральним директором Зукіним В.Д., є безпідставним і неправомірним, а тому апеляційним судом розцінюються критично, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Отже, ураховуючи, що договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Лелека» був розірваний у встановленому договором порядку, проте ТОВ «Лелека» в узгоджений договором строк кошти, що підлягають поверненню не сплатило, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ТОВ «Лелека» грошового зобов'язання за відрахуванням вартості фактично наданих ОСОБА_1. послуг, факт отримання яких нею не заперечувався.

Поряд з цим, колегія суддів також відхиляє посилання апелянта- відповідача на те, що причиною невиконання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» умов договору № 61РП/02/2022 від 15 лютого 2022 року про надання медичної допомоги були форс-мажорні обставини, а отже, відсутні підстави для застосування вимог ч.2 ст.625 ЦК України, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 617 ЦК України обставини непереборної сили звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте, не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Таким чином, оскільки позовні вимоги стосуються несвоєчасного повернення коштів за сплачені та не надані послуги внаслідок розірвання договору, а не відповідальності за невиконання договору, такі кошти підлягають поверненню.

Крім того, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не довело наявності підстав для утримання ним коштів, сплачених ОСОБА_1 за надання їй медичних послуг, які надані не були.

Тому, наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивачку права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав односторонього припинення зобов'язання за її ініціативою.

Сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі №922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач, вказує на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку. Вказані обставини на думку колегії суддів можуть лише свідчити про перешкоди виконання його обов'язку щодо надання послуг відповідно до умов договору. Поряд з цим, відповідач жодним чином не мотивує та не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на неможливість виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів отриманих за договором, внаслідок розірвання договору, що передбачено п. 8.1.2 договору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення грошових коштів сплачених за договором.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання через настання обставин непереборної сили, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Порушення відповідачем строків повернення грошових коштів, що встановлені договором, є підставою для нарахування платежів, передбачених статтею 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Платежі встановлені статтею 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер.

Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а стаття 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у постановах ВСУ від 12 квітня 2017 року у справі №3-1462гс16, ВП ВС від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), ВП ВС від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

З огляду на вказане, інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання, нараховані на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, питання про стягнення яких порушується позивачем, є компенсацією за невиконання умов договору, від виплати якої відповідач не звільнений у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Лелека» 1 306 грн. 62 коп. інфляційних втрат та 183 грн. 85 коп. - 3% річних.

Окрім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Таким чином, доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА», подану представником - генеральним директором Валерієм Зукіним, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова