ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/246/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Кузнєцової О.А.,

Радченка С.В.,

секретар Доброва К.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Юріна Аліна Романівна, на заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2021 року, повний текст рішення суду складено 20 квітня 2021 року, у складі судді Третьякової І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики та відсотків за користування коштами,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договорами позики та відсотків за користування коштами. Позов обґрунтовано тим, що 06 грудня 2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути вказану суму до 06 грудня 2018 року та сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 30% річних, що складає 500 доларів США кожного місяця. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконав, оскільки грошові кошти в обумовлений сторонами термін не повернув. В зв`язку з цим, ОСОБА_1 просив стягнути зі ОСОБА_2 борг в розмірі 20 000 доларів США та проценти за користування грошовими коштами з грудня 2017 року по жовтень 2020 року (34 місяці) в сумі 17 000 доларів США, а також судові витрати.

Заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 грудня 2017 року в сумі 20 000 доларів США, відсотки за користування грошовими коштами в сумі 17 000 доларів США, всього 37 000 доларів США та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 10 495 гривень.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, оскільки відповідач в судове засідання не подав доказів на спростування доводів позивача, а судом їх встановлено не було, то позивачем доведено, що згідно письмової розписки від 06 грудня 2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач надав ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути вказану суму до 06 грудня 2018 року та сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 30% річних. Суд першої інстанції погодився також з проведеним позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за договором позики.

22 серпня 2020 року ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Юріна А.Р., звернувся до Голопристанського районного суду Херсонської області з заявою про перегляд заочного рішення від 16 квітня 2021 року.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 02 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Юріна А.Р., звернувся з апеляційною скаргою на заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2021 року. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 будь-яких коштів за розпискою, від ОСОБА_1 в позику не отримував, та відповідно не укладав з позивачем 06 грудня 2017 року договір позики. Зазначає, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим був позбавлений можливості в суді першої інстанції спростувати факт того, що він не позичав кошти у ОСОБА_1 та ніякої розписки не писав. Посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутній оригінал спірної розписки, на яку посилається позивач, просив витребувати у ОСОБА_1 вказану розписку та призначити по справі судову почеркознавчу експертизу.

Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Діаментович Д.Г., який діє від імені ОСОБА_1 , вказує на безпідставність доводів апеляційної скарги, та зазначає, що факт укладення сторонами договору позики підтверджено належним доказом борговою розпискою, яка знаходиться у позикодавця, та зважаючи на те, що ОСОБА_2 факт не укладання боргової розписки належними та достатніми доказами не підтвердив, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Юріної А.Р. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, апеляційну скаргу підтримають, просять її задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Діаментович Д.Г. належним чином повідомлені про розгляд справи судом апеляційної інстанції. 29 серпня 2023 розгляд справи було відкладено за клопотанням адвоката Діаментовича Д.Г. на 20 вересня 2023 року. 20 вересня 2023 року ОСОБА_1 та його представник адвокат Діаментович Д.Г. до судового засідання суду апеляційної інстанції не з`явились.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з доведеності укладення між сторонами договору позики.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046,1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18вересня 2013 року у справі №6-63цс13, від 02 липня 2014року у справі №6-79цс14,від 13грудня 2017року у справі №6-996цс17, які підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

На підтвердження підстав заявленого позову та факту укладення договору позики позивач наддав суду першої інстанції розписку від 06 грудня 2017 року, згідно якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США в борг строком на один рік. Процент за користування грошовими коштами становить 30% річних. Виплата процентів щомісячно і становить 500 (п`ятсот ) доларів США. Позичальник зобов`язався повернути кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США до 06.12.2018 року.

Оригінал вказаної розписки був пред`явлений в судовому засіданні суду першої інстанції представником позивача та оглянутий судом, з чого суд першої інстанції дійшов висновку, що перебування боргового документу у ОСОБА_1 вказує на невиконання позичальником своїх зобов`язань.

До матеріалів справи було долучено ксерокопію вказаної розписки.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Юріна А.Р. заявила клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи. Клопотання мотивоване тим, що відповідач заперечує факт отримання коштів та написання наданої позивачем розписки.

Голопристанським районним судом Херсонської області 16 квітня 2021 року було ухвалено заочне рішення за відсутності відповідача, тому відповідач не мав можливості заперечувати проти позову, в тому числі клопотати про призначення судово-почеркознавчої експертизи.

З матеріалів справи вбачається, що судові повістки про виклик відповідача до суду направлялись за адресою: АДРЕСА_1 . Судові повістки не були вручені відповідачу та були повернуті на адресу суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою». З наданої відповідачем ксерокопії його паспорту вбачається, що 03 листопада 2020 року його знято з обліку за вказаною адресою.

Колегія суддів погодилась з доводами представника відповідача, що ОСОБА_2 був позбавлений права заперечувати проти позову, в тому числі шляхом заявлення клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи з метою встановлення дійсності підпису на вказаній розписці.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, представником позивача було надано суду оригінал розписки датованої 06.12.2017 року.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 12 січня 2022 року призначено у справі почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено питання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у розписці датованій 06.12.2017 року ОСОБА_2 чи іншою особою?

Відповідно до висновку експерта №22-97 судово-почеркознавчої експертизи, складеного 11 травня 2022 року Миколаївським відділенням Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз підпис від імені ОСОБА_2 у розписці датованій 06.12.2017 року виконаний не самим ОСОБА_2 , а іншою особою.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторонами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 не підписував договір позики про отримання коштів у розмірі 20 000 доларів США, у останнього не виникло обов`язку перед ОСОБА_1 щодо їх повернення.

З огляду на викладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики слід відмовити, відповідно рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що за результатом апеляційного перегляду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, тому судовий збір сплачений ОСОБА_2 при зверненні до суду апеляційної інстанції в сумі 15742,50 гривень підлягає стягненню з ОСОБА_1 .. Також з позивача на користь відповідача слід стягнути кошти, що сплачені ОСОБА_2 за проведення почеркознавчої експертизи в сумі 7475,28 гривень.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 382, 384 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Юріна Аліна Романівна, задовольнити.

Заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 квітня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений ним в зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції в сумі 15742,50 гривень та витрати понесені за проведення судово-почеркознавчої експертизи в сумі 7475,29 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя І. В. Вейтас

Судді: О. А. Кузнєцова

С. В. Радченко