КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 752/11117/22

номер провадження 22-ц/824/10117/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Складське господарство» Гаврилюка Володимира Олексійовича

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року /суддя Мазур Ю.Ю./

у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Складське господарство» про визнання протиправними дії, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання протиправними дії, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Просив визнати протиправним та скасувати наказ Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 04.12.2020 за № 384 «Про переведення до ВП ЗАЕС»; поновити позивача на посаді Заступника директора - Директора відокремленого підрозділу Запорізького відділення Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»; стягнути з Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня винесення рішення у справі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва 14 березня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 04.12.2020 за № 384 «Про переведення до ВП ЗАЕС» ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді Заступника директора - Директора відокремленого підрозділу Запорізького відділення Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Стягнуто з Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 08.12.2020 по 14.03.2023 у розмірі 1137026 (один мільйон сто тридцять сім тисяч двадцять шість) грн. 08 коп. Стягнуто з Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. Допущено негайне виконання в частині поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за один місяць, а саме 45850 (сорок п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят) грн. 57 коп./т. 2 а.с. 170-180/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Складське господарство» Гаврилюк В.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що наявність згоди ОСОБА_1 , яка викладена у його заяві від 02.12.2020 року, що була написана ним особисто, власноручно рукописним текстом, добровільно, без будь-якого примусу, переведення було здійснено у повній відповідності з чинним законодавством. Заяву про відкликання підпису, ОСОБА_1 у встановленому законодавством порядку роботодавцю не надав. Факт отримання відповідачем такого листа та заяви ОСОБА_1 позивачем не доведено. Жодних доказів у підтвердження цієї обставини ним суду не надано. Надані суду позивачем копії заяви від 03.12.2020 року про відкликання підпису, листів від 03.12.2020 року, від 06.12.2020 року, від 09.12.2020 року та підтвердження їх направлення у вигляді скріншотів - фото із сторінки екрану комп`ютера, завірених електронним підписом є недопустимими та неналежними доказами. Окремо наголошував, що відповідно до наказу про відрядження від 01.12.2020 №5з позивач 03.12.2020 року перебував у відрядженні у місті Київ, і мав безперешкодну можливість безпосередньо особисто подати у ДП «НАЕК «Енергоатом» письмову заяву про свою незгоду на переведення в разі наявності у нього такої волі. Проте він цього не зробив, що свідчить, що він був згідний на переведення. 14.12.2020 року ОСОБА_1 прийшов на роботу за новою посадою, що доводить його згоду на переведення на цю посаду. Також вказував, що чинним законодавством не передбачено заборону переведення працівника під час тимчасової непрацездатності. Таким чином, відповідач не використовував примусову працю ОСОБА_1 і вимоги ч. 3 ст. 43 Конституції України не порушив. Наголошував також і на тому, що як вбачається з копій листів від 03.12.2020 року, від 06.12.2020 року, від

09.12.2020 року та заяви від 03.12.2020 року, що були додані позивачем до позовної заяви, у них не міститься місця проживання заявника, а тому ці листи та заява як звернення громадян є анонімними і розгляду не підлягали. Щодо стягнення середньої заробітної плати, вказував, що відповідач ДП «НАЕК «Енергоатом» ніс витрати по заробітній платі позивача за новим місцем роботи. Сума заробітку отримана позивачем на цій посаді визначена в довідці про заробітну плату та податки, виданої ВП ЗАЕС, що не було враховано судом першої інстанції. Окремо вказував, що у провадженні Енергодарського міського суду Запорізької області знаходиться справа №316/54/21 за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування наказу №384 від 04.12.2020 року про переведення та поновлення на посаді, при чому справа №316/54/21 була порушена раніше і розгляд якої станом на момент прийняття Голосіївським районним судом міста Києва позовної заяви і ухвалення ним судового рішення та на даний час не завершено. Таким чином, позивач мав звертатися не з новою позовною заявою до того ж самого відповідача, про той самий предмет і з тих самих підстав до Голосіївського районного суду міста Києва, а в межах відкритого раніше провадження в цивільній справі №316/54/21 звернутись до суду за зміненою в порядку ст.19 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Головою Верховного суду підсудністю про вчинення процесуальних дій по справі. У підготовчому засіданні позивачем подавалось клопотання від 30.10.2023 року №45/05-19 про залишення позову без розгляду на підставі п.4. ч. І ст. 257 ЦПК України, абзацу 2 частини третьої статті 1 Закону «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерорестичної операції». Судом першої інстанції відмовлено без наведення мотивів, без виходу до нарадчої кімнати і без постановлення окремого документа. В рішенні мотивів також не наведено. Також наголошував і на тому, що суду було відомо, що наказами від 04.12.2020 року №735-з, №65-к, на посаду заступника директора - директора Запорізького відділення був переведений з ВП «Запорізька АЕС» ОСОБА_4 . Вказані накази були додані відповідачем до відзиву на позов.

Таким чином, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.03.2023 року по справі №752/11117/22 вплинуло на права та обов`язки ОСОБА_4 , який займав посаду, на яку поновлений згідно рішення позивач.

ОСОБА_1 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на необґрунтованість її доводів. Вказував, що з моменту відкриття провадження та розгляду справи по суті, відповідач, як сторона по справі мав час і можливість сповістити третю особу, на права якої вплине рішення суду чого зроблено не було, що свідчить про порушення з боку відповідача ч. 1 ст. 54 ЦПК України. Вказував, що електроні докази (скріншоти 1, 2, 2.1 2.2., 2.3) та паперові копії доказів (скріншоти 1, 2, 2.1 2.2., 2.3) позивачем були додані до позовної заяви відповідно до ч. 1, 3 ст. 100 ЦПК України. Паперовими копіями доказів скріншотів 1, 2, 2.1 2.2., 2.3, позивач дублював електроні докази. Щодо подання аналогічного позову, вказував, що ним було вчинено всі дії щодо розшуку справи, її розшукано не було, водночас, за роз`ясненнями Верховного Суду, якщо у справі не ухвалено рішення, зазначене може бути підставою для подачі нового позову, про що було повідомлено суд першої інстанції при зверненні. Наголошував, що відповідач вчинив дії примусу, тиску на позивача в одноденний момент переведення, а також в момент коли позивач мав право на реалізацію своїх прав. При видачі наказів про переведення від 04.12.2020 р: наказ № 384 ВП від 04.12.2020 р., №569-пр від 04.12.2020 р., відповідач самостійно вніс зміни в трудовому договорі позивача, без згоди позивача: дати переведення, посадового окладу. Таким чином одноденним моментом вдачею наказів відповідач порушив юридичні гарантії суб`єктивних прав позивача в його трудовому договорі не надавши позивачу реалізувати своє право надане ст.2, ст. 21 КЗпП, ст. 43 Конституції України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на різних посадах у Державному підприємстві «Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом». 07.11.2019 позивач переведений на посаду Заступника Директора - Директор Запорізького відділення Відокремленого підрозділу «Складське господарство» ДП «НАЕК Енергоатом» з посадовим окладом 32236,00 грн., що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 та довідкою № 39 від 07.12.2020.

02.12.2020 позивачем була написана заява тимчасово виконуючому обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» про переведення його з посади заступника директора - директор Запорізького відділення «Складське господарство» на посаду заступника начальника служби начальника служби експлуатації будівель та споруд-начальника відділу експлуатації та ремонту будівель та споруд ВП «Запорізька АЕС».

03.12.2020 позивач написав лист т.в.о. президента ОСОБА_5 та Віце-президенту ОСОБА_6 та заяву, в якій зазначив, що відкликає свій підпис, який був поставлений 02.12.2020, на заяві про переведення ОСОБА_1 з посади Заступника директора - директора ЗВ ВП «Складське господарство» на посаду заступника начальника служби начальника відділу СЕБ та С ВП ЗАЕС. Позивач у вказаній заяві зазначив, що свій підпис від 02.12.2020 вважає недійсним.

04.12.2020 листом т.в.о. президента ОСОБА_5 № 16123/07 дирекція ДП «НАЕК «Енергоатом» погодила переведення заступника директора - директора Запорізького відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_1 у ВП «Запорізька АЕС» «НАЕК «Енергоатом» на посаду заступника начальника служби експлуатації будівель та споруд - начальника відділу експлуатації та ремонту будівель та споруд.

Наказом директора ВП НАЕК «Складське господарство» № 384 від 04.12.2020 переведено заступника директора - директора Запорізького відділення ВП «складське господарство» Хлепітька Руслана Івановича на посаду заступника начальника служби експлуатації будівель та споруд - начальника відділу експлуатації та ремонту будівель та споруд ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» з 08.12.2020. Наказом бухгалтерії ВП ДП НАЕК «Енергоатом» «Складське господарство» передано за внутрішньогосподарськими розрахунками до ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК «Енергоатом» суму грошової компенсації за 22 календарних дня невикористаної відпустки.

Наказом т.в.о. генерального директора Ю. Кульба № 569-пр від 04.12.2020 переведено 08.12.2020 ОСОБА_1 з ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» до ВП «Запорізька АЕС» ДП «НАЕК Енергоатом» заступником начальника служби - начальником відділу експлуатації та ремонту будівель та споруд служби експлуатації будівель та споруд на невизначений строк, з посадовим окладом 25700 грн.

Позивач 06.12.2020 звернувся до Первинної профспілкової організації ВП «Складське господарство», голови атомпрофспілки, заступника голови центрального комітету атомпрофспілки України щодо захисту його трудових, соціально-економічних прав та інтересів, а саме просив провести розслідування стосовно незаконного тиску та переведення його керівництвом на посаду кваліфікація якої не підлягає освіті ОСОБА_1 .

На звернення позивача від 06.12.2020 надано лист-відповідь, у якій зазначено, що за результатами попередньої перевірки відповідно до наданих пояснень факти психологічного тиску під час підписання заяви від 02.12.2020 не підтверджені. Також 02.12.2020 в Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_4 написана заява про переведення його з посади заступника начальника відділу із запобігання і протидії корупції ВП «Запорізька АЕС» на посаду заступника директора - директора Запорізького відділення ВП «Складське господарство», яка 03.12.2020 погоджена тимчасово виконуючим обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» П. Котіним. Зазначили, що можливість відкликання заяви передбачена для заяви про звільнення за власним бажанням. В іншому випадку відмовитись від виконання обов`язків за посадою працівник має право лише на загальних підставах - звільнившись за власним бажанням.

Згідно листка непрацездатності серії АДЧ № 691102 ОСОБА_1 перебував з 04.12.2020 до 11.12.2020 на лікарняному.

Відповідно до довідки про доходи № 4 від 15.12.2020, виданої ОСОБА_1 вбачається, що останній дійсно працював з 07.11.2019 по 07.12.2020 на ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» та займав посаду директора - директора відділення, за червень 2020 отримав 33904,14 грн., за липень отримав 41960,27 грн., за серпень 2020 отримав 43290,14 грн., за вересень 2020 отримав 71576,04 грн., за жовтень 2020 отримав 45110,17 грн., за листопад 2020 отримав 39262,67 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ч. 3 ст. 43 Конституції України, про те, що використання примусової праці забороняється.

Відповідно до статті 32 КЗпП України переведення на iншу роботу на тому ж пiдприємствi, в установi, органiзацiї, а також переведення на роботу на iнше пiдприємство, в установу, органiзацiю або в iншу мiсцевiсть, хоча б разом з пiдприємством, установою, органiзацiєю, допускається тiльки за згодою працiвника, за винятком випадкiв, передбачених у статтi 33 цього Кодексу та в iнших випадках, передбачених законодавством.

Як вбачається з роз`яснення Головного управління Держпраці у Запорізькій області № 08/02.8-05/2709 від 09.03.2021 строки відкликання згоди, чинним законодавством про працю не передбачені.

Згідно ч. 1 ст. 103 КЗпП України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніше як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Частиною 1 статті 114 КЗпП України встановлено, що при переведенні працівника на іншу постійну нижче оплачувану роботу за працівником зберігається його попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення.

Суд першої інстанції вказував, що скріншоти 1, 2, 2.1, 2.2, 2.3, надані позивачем, підтверджують моменти відзиву згоди позивача.

Відкликання Згоди працівника в діючому Кодексі законів про працю України не передбачено, тому в силу вступає пряма дія статті 19 Конституції України, а саме правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Фактично Згода працівника, це волевиявлення, яке може висловлюватись і в мовчанні, але позивач повідомляв відповідача про не згоду на переведення з ВП «Складське господарство», як в усному так і через електронний документообіг ДП НАЕК «Енергоатом».

В зв`язку з тим, що Компанія ДП НАЕК «Енергоатом» використовує електронний документообіг для погоджень в рамках трудового законодавства, то виходячи з рівності Конституційних прав позивач теж використовував свої Конституційні права відкликаючи свою Згоду (Заява від 03.12.2020, Заява від 06.12.2020) через електронний документообіг.

Коли позивач, працював Заступником директора - директором Запорізького відділення ВП «Складське господарство» йому в ВП «Складське господарство» для електронних листувань Електронний цифровий підпис не надавався, але службою з інформаційних технологій ВП ЗАЕС (як куратору з обслуговування комп`ютерних мереж) позивачу було присвоєно електрону адресу .

За даною електронною адрескою, позивач ідентифікувався в довідниковій електронній системі ДП НАЕК «Енергоатом», як ОСОБА_1 , Заступник директора - директор Запорізького відділення ВП «Складське господарство», табельний номер 3136.

Суд першої інстанції дійшов висновків, що на момент видачі ВП «Складське господарство» наказу на переведення від 04.12.2020, внутрішній документообіг деяких погоджувальних листів на переведення, кадрового наказу проводилось відповідачем без засвідчення сканованих копій документів Електронними цифровими підписами, що не спростовано відповідачем.

Водночас також судом першої інстанції встановлено і те, що на дату видачі наказу 04.12.2020 в момент переведення позивача в ДП НАЕК «Енергоатом» централізовано не діяла система електронного документообігу з використанням та присвоєнням працівникам компанії Електронно-цифрових підписів.

Судом першої інстанції було зроблено про те, що позивач, як і відповідач в рівних правах міг використовувати системи електронного документообігу на стільки, на скільки позивачу було дозволено відповідачем (суб`єктом господарювання) з технічної точки забезпечення та використання Електронно-цифрового підпису.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправним та скасування наказу Відокремленого підрозділу «Складське господарство» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від 04.12.2020 за № 384 «Про переведення до ВП ЗАЕС».

Оскільки позивач звільнений з роботи з порушенням процедури, тому він в силу ст. 235 КЗпП України підлягає поновленню на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, тобто судом, з урахуванням виплат відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до довідки про доходи № 4 від 15.12.2020, виданої ОСОБА_1 вбачається, що останній дійсно працював з 07.11.2019 по 07.12.2020 на ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» та займав посаду директора - директора відділення, за червень 2020 отримав 33904,14 грн., за липень отримав 41960,27 грн., за серпень 2020 отримав 43290,14 грн., за вересень 2020 отримав 71576,04 грн., за жовтень 2020 отримав 45110,17 грн., за листопад 2020 отримав 39262,67 грн.

Тобто, вбачається, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 у ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» за останні 2 повних календарні місяці роботи (жовтень 2020 та листопад 2020), що передують звільненню складає 39262,67 + 45110,17 /42 = 2008,88 грн.

Враховуючи викладене, виходячи з розміру середньоденного заробітку позивача, який становить 2008,88 грн., та періоду затримки виплати заробітної плати у 566 робочих днів, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, становить 1137026,08 грн.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, крім випадків, передбачених у ст. 33 КЗпП України та в інших нормах, передбачених законодавством.

Позивачем була подана заява від 02.12.2020 року про переведення його на посаду заступника начальника служби - начальника відділу служби експлуатації будівель та споруд ВП «Запорізька АЕС».

Листом від 04.12.2020 року №16123/07 тимчасово виконуючий обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» погодив переведення заступника директора - директора Запорізького відділення ВП «Складське господарство» ОСОБА_1 у ВП «Запорізька АЕС» на посаду заступника начальника служби експлуатації будівель та споруд - начальника відділу експлуатації та ремонту будівель та споруд.

Наказом директора ВП «Складське господарство» від 04.12.2020 №384 року «Про переведення до ВП ЗАЕС» заступник директора - директор Запорізького відділення ВП «Складське господарство» ОСОБА_1 був переведений на посаду заступника начальника служби експлуатації будівель та споруд - начальника відділу експлуатації та ремонту будівель та споруд ВП «Запорізька АЕС».

Враховуючи наявність згоди ОСОБА_1 , яка викладена у його заяві від 02.12.2020 року, що була написана ним особисто, власноручно, добровільно.

Примус, на який посилається ОСОБА_1 не встановлений ані судом першої, ані апеляційної інстанцій.

Тобто, заява від 02.12.2020 р. підтверджує згоду ОСОБА_1 на переведення.

ОСОБА_1 вказує на те, що 03.12.2020 р. написав лист т.в.о. президента ОСОБА_5 та Віце-президенту ОСОБА_6 та заяву, в якій зазначив, що відкликає свій підпис, який був поставлений 02.12.2020 р., на заяві про переведення ОСОБА_1 з посади Заступника директора - директора ЗВ ВП «Складське господарство» на посаду заступника начальника служби начальника відділу СЕБ та С ВП ЗАЕС. Позивач у вказаній заяві зазначив, що свій підпис від 02.12.2020 вважає недійсним.

Судом першої інстанції зазначено про те, що відкликання підпису на заяві про переведення трудовим законодавством не врегульоване, однак, примусова праця забороняється.

Судом першої інстанції також встановлено, що електронний документообіг на підприємстві офіційно не введено, водночас, загально прийнятим є електронне листування.

Саме з огляду на вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновків, що ОСОБА_1 відкликав свою згоду на переведення, в належний спосіб довівши це до роботодавця.

З зазначеними висновками апеляційний суд не погоджується з огляду на таке.

Фактичні обставини свідчать, що ще 02.12.2020 року позивач був згідний на його подальше переведення, що зазначив у письмовій заяві від 02.12.2020 року. Тому, за отриманою добровільною, свідомою згодою працівника, як вимагає чинне законодавство - ч. 1 ст.32 КЗпП України, ОСОБА_1 було переведено з посади заступника директора - директора Запорізького відділення на посаду заступника начальника служби експлуатації будівель та споруд - начальника відділу експлуатації та ремонту будівель та споруд ВП «Запорізька АЕС».

Добровільна праця позивача як заступника начальника служби експлуатації будівель та споруд - начальника відділу експлуатації та ремонту будівель та споруд ВП «Запорізька АЕС» беззаперечно доводиться самим фактом особистого добровільного виходу ОСОБА_1 на роботу за новою посадою згідно з переведенням за його згодою - на підставі заяви від 02.12.2020 року відповідно до наказу від 04.12.2020 року №384 після завершення його амбулаторного лікування.

Так, 14.12.2020 року ОСОБА_1 прийшов на роботу за новою посадою, що доводить його згоду на переведення на цю посаду.

Надані суду позивачем копії заяви від 03.12.2020 року про відкликання підпису, листів від 03.12.2020 року, від 06.12.2020 року, від 09.12.2020 року та підтвердження їх направлення у вигляді скріншотів - фото із сторінки екрану комп`ютера, є неналежними доказами, оскільки, за умови заперечення отримання таких листів та офіційно не введеної системи електронного листування на підприємстві, не доводять отримання роботодавцем такого відкликання.

Отже судом першої інстанції зроблено невірні висновки з встановлених обставин справи.

Доводи позивача про те, що він відправив заяву від 06.12.2020 р. з особистої електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 Дана заява від 06.12.2020 р. була надіслана 07.12.2020 р. відповідачу в рамках ст. 53 ЗУ «Про запобігання корупції», що може бути направлено анонімно без підпису відправника, додатково підтверджують неналежність повідомлення роботодавця про відкликання згоди на переведення.

Крім того, щодо юридичної суті відкликання згоди на переведення, апеляційний суд зазначає про те, що такий механізм чинним законодавством не передбачено. Тобто, особа, висловлюючи згоду на переведення, в разі відмови працювати за новими умовами трудового договору, не позбавлена вирішувати таке питання шляхом звільнення.

Вказуючи на обставини примусової праці, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не оцінив обстави добровільності дій ОСОБА_1 , того, що відкликання згоди на переведення нормами чинного законодавства не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у трудовому спорі, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Складське господарство» Гаврилюка Володимира Олексійовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва 14 березня 2023 року - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 березня 2023 року - скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: