Номер провадження: 22-ц/813/2201/23
Справа № 2-5446/10
Головуючий у першій інстанції Єршова Л. С.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофіменка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Панька Михайла Михайловича на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2010 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2009 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.10.2006 року, яка станом на 24.02.2009 року становить 39 557,40 доларів США (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім доларів США 40 центів), що в еквіваленті по курсу НБУ на 24.02.2009 року складає 304 592,02 грн. (триста чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дві гривні 02 копійки). В порядку розподілу судових витрат стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі 1 700 грн. та витрат на ІТЗ 120 грн., а всього 1 820 грн.

У серпні 2019 року ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року заяву ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» задоволено. Замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку». Поновлено пропущений строк пред`явлення виконавчих листів, виданих Приморським районним судом м. Одеси у справі №2-5446/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 10.10.2006 року. Видано дублікати виконавчих листів у справі № 2-5446/10, відповідно до яких стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором №0 від 10.10.2006 року у розмірі 39 557,40 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 24.02.2009 року складає 304 592,02 грн. та 1 820,00 грн. судових витрат.

У червні 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2019 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.07.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подав до Приморського районного суду м. Одеси заяву про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2010 року по справі №2-5446/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постановою Одеського апеляційного суду від 19.01.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2019 року в частині поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання скасовано. У задоволенні заяви ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчих листів, виданих Приморським районним судом м. Одеси у справі №2-5446/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 10.10.2006 року, яка станом на 24.02.2009 року становить 39 557,40 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 24.02.2009 року складає 304 592,02 грн., та судові витрати у сумі 1 820 грн. до виконання - відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2010 року по справі №2-5446/10 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення. Повний текст ухвали складений судом 25.10.2021 року.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Панько Михайло Михайлович 24 листопада 2021 року подав апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення від 10 серпня 2010 року скасувати та відмовити ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.02.2022 року (головуючий суддя Гірняк Л.А.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Панька Михайла Михайловича на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2010 року.

У зв`язку зі звільненням головуючого судді ОСОБА_2 у відставку, здійснено повторний перерозподіл даної справи та визначено головуючого суддю Таварткіладзе О.М.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 05.09.2023 року на 14-00 г., представник ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» не з`явився, про причини неявки не повідомив, належної ініціативи взяти участь у розгляді справи в режимі відео-конференції не виявив та заяв про відкладення судового засідання не подав.

Прсутній в судовому засідання представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Панько М.М. не заперечуав проти розгляду справи за відсутності представника позивача.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин не участі позивача та його представника в судовому засіданні 05.09.2023 року о 14-00 г. судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, представник позивача - у відзиві на апеляційну скаргу, а наявних у праві матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності позивача та його представника при таких обставинах не є порушенням прав позивача та його представника щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

За таких обставин, колегія суддів не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов, стягуючи з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.10.2006 року, яка станом на 24.02.2009 року становить 39 557,40 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 24.02.2009 року складає 304 592,02 грн. (триста чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дві гривні 02 копійки), суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- 10.10.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 про надання кредиту у сумі 51 000,00 доларів США (п`ятдесят одна тисяча доларів США), що в еквіваленті по курсу НБУ складало 257 550,00 грн. (двісті п`ятдесят сім тисяч п`ятсот п`ятдесят гривень) на строк до 09.10.2013 року, зі сплатою 11,0% річних і погашенням кредиту та нарахованих відсотків згідно графіку (Додаток № 1), що є невід`ємною частиною договору;

- з листопада 2008 року ОСОБА_1 припинив здійснювати належним чином погашення заборгованості за кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості;

- 10.01.2009 року Позивач відповідно до процедури дострокового повернення кредиту надіслав Відповідачу вимогу про повне дострокове погашення кредиту, проте Відповідач не виконав цю вимогу та не погасив заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0.

Розглядаючи вказану справу, колегія суддів виходить з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 84 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

За договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

Також, згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 11.1. Договору № 0 від 10.10.2006 року сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п. п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього Договору на направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку не отримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Як вбачається з матеріалів справи 10.01.2009 року Банк за вих. № 138/22-016/2014 від 23.12.2008 року направив на адресу Позичальника письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату процентів та комісії за Договором № 0 від 10.10.2006 року (т.1 а. с. 33, 34).

На представленій до суду копії листа за вих. № 138/22-016/2014 від 23.12.2008 року міститься напис: «письмо получил» та підпис без вказівки прізвища особи, яка здійснила цей підпис, а також дата 16.01.2009 року.

Проте, ані у заяві про скасування заочного рішення, ані в апеляційній скарзі відповідач (позичальник) не заперечує встановлену судом першої інстанції у заочному рішенні обставину отримання ним вимоги Банку про дострокове повернення кредиту, яка передувала зверненню кредитора до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи встановлені обставини та наведені умови кредитного договору, строк користування кредитом в будь-якому випадку вважаться таким, що настав не пізніше 17.02.2009 року (на 32-й календарний день з дати отримання повідомлення (вимоги) позичальником 16.01.2009 року).

Оскільки, з урахуванням наданих доказів, досудова вимога направлена кредитором до боржника 10.01.2009 року, строк виконання зобов`язання за кредитним договором в будь-якому випадку достроково настав не пізніше 20.02.2009 року (на 41-й календарний день з дати направлення повідомлення (вимоги) кредитором 10.01.2009 року).

Однак, строк користування кредитом вважається таким, що настав 17.02.2009 року на 32-й календарний день з дати отримання повідомлення (вимоги) позичальником 16.01.2009 року, так як відповідач дану обставину не оспорював і в установленому порядку не спростовував.

При таких обставинах та приймаючи до уваги відсутність доказів про повернення кредиту та сплати процентів та неустойки, кредитор набув права на стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, яка в тому числі складається зі стягнення кредиту достроково у повному обсязі, включаючи і ту частину кредиту, строк повернення якої за умовами кредитного договору на час звернення до суду формально не настав.

Тому колегія суддів погоджується з висновком районного суду про стягнення заборгованості за кредитом в частині платежів, строк оплати за яким на час звернення з відповідною вимогою до боржника вже настав, та тієї частини кредиту, яку Банк просив повернути достроково, а також заборгованість по строковим та простроченим процентам, а всього на загальну суму 39 267,99 доларів США (37 757,66 + 1 510,33).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).

У даній справі, що переглядається в апеляційному порядку, встановлено, що банк скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та розділом 11 кредитного договору, та відповідно до процедури дострокового повернення кредиту, 10.01.2009 року надіслав Відповідачу вимогу про повне дострокове погашення кредиту, яка, як вбачається з доданої до матеріалів справи копії, отримана позичальником 16.01.2009 року, що останнім, виходячи із змісту апеляційної скарги, не заперечується.

Відповідач не виконав цю вимогу та не погасив заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0.

Враховуючи наведене, строк кредитування вважається таким, що настав 17.02.2009 року, у зв`язку з чим кредитор починаючи з 17.02.2009 року втратив можливість нарахування та стягнення з боржника відсотків за договірною процентною ставкою, а також втратив можливість нарахування та стягнення пені в порядку кредитного договору. Тому висновок районного суду про обґрунтованість нарахування позивачем пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом за період з 17.02.2009 року по 23.02.2009 року не заснований на законі.

Відповідно до розрахунку заборгованості, який доданий до позову позивачем, нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту, де зачіпається період з 17.02.2009 року до 23.02.2009 року, заборгованість складає:

- з 12.10.2008 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 607,14 доларів США за ставкою 24% річних на 135 днів прострочення - 54,64 доларів США, що становить на час розрахунку 420,73 грн.;

- з 23.10.2008 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 114,74 доларів США за ставкою 24% річних на 124 днів прострочення - 9,49 доларів США, що становить на час розрахунку 73,07 грн.;

- з 11.11.2008 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 607,14 доларів США за ставкою 24% річних на 105 днів прострочення - 42,50 доларів США, що становить на час розрахунку 327,25 грн.;

- з 12.12.2008 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 607,14 доларів США за ставкою 24% річних на 74 днів прострочення - 29,95 доларів США, що становить на час розрахунку 230,62 грн.;

- з 11.01.2009 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 607,14 доларів США за ставкою 24% річних на 44 днів прострочення - 17,81 доларів США, що становить на час розрахунку 137,14 грн.;

- з 13.02.2009 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 607,14 доларів США за ставкою 24% річних на 11 днів прострочення - 4,45 доларів США, що становить на час розрахунку 34,27 грн., а всього на загальну суму 158,84 доларів США, що становить 1 223 грн. 08 коп.

Колегія суддів з урахуванням наведених у цій постанові обґрунтувань здійснює власний розрахунок заборгованості з урахуванням кінцевої дати можливості нарахування неустойки за несвоєчасне повернення кредиту 16.02.2009 року включно, згідно з яким заборгованість складає:

- з 12.10.2008 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 607,14 доларів США за ставкою 24% річних на 128 днів прострочення - 51,20 доларів США, що становить на час розрахунку 394,24 грн.;

- з 23.10.2008 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 114,74 доларів США за ставкою 24% річних на 117 днів прострочення - 8,82 доларів США, що становить на час розрахунку 67,91 грн.;

- з 11.11.2008 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 607,14 доларів США за ставкою 24% річних на 98 днів прострочення - 39,2 доларів США, що становить на час розрахунку 301,84 грн.;

- з 12.12.2008 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 607,14 доларів США за ставкою 24% річних на 67 днів прострочення - 26,8 доларів США, що становить на час розрахунку 206,36 грн.;

- з 11.01.2009 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 607,14 доларів США за ставкою 24% річних на 37 днів прострочення - 14,8 доларів США, що становить на час розрахунку 113,96 грн.;

- з 13.02.2009 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 607,14 доларів США за ставкою 24% річних на 4 дні прострочення - 1,6 доларів США, що становить на час розрахунку 12,32 грн., а всього на загальну суму 142,42 доларів США, що становить 1 096 грн. 63 коп., (де зачіпається період з 17.02.2009 року до 23.02.2009 року).

Тому за період з 12.04.2008 року до 16.02.2009 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня 201,92 доларів США, що становить еквівалент 1 554,78 грн.

Крім того, позивачем додано розрахунок пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, де зачіпається період з 17.02.2009 року до 23.02.2009 року, відповідно до якого заборгованість складає:

- з 12.12.2008 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 17,81 доларів США за ставкою 24% річних на 74 дні прострочення - 0,88 доларів США, що становить на час розрахунку 6,78 грн.;

- з 12.12.2008 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 7,31 доларів США за ставкою 24% річних на 74 дні прострочення - 0,36 доларів США, що становить на час розрахунку 2,77 грн.;

- з 12.12.2008 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 244,88 доларів США за ставкою 24% річних на 74 дні прострочення - 12,08 доларів США, що становить на час розрахунку 93,02 грн.;

- з 12.12.2008 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 11,13 доларів США за ставкою 24% річних на 74 дні прострочення - 0,55 доларів США, що становить на час розрахунку 4,24 грн.;

- з 12.12.2008 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 101,85 доларів США за ставкою 24% річних на 74 дні прострочення - 5,02 доларів США, що становить на час розрахунку 38,65 грн.;

- з 12.12.2008 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 0,19 доларів США за ставкою 24% річних на 74 дні прострочення - 0,01 доларів США, що становить на час розрахунку 0,08 грн.;

- з 11.01.2009 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 100,18 доларів США за ставкою 24% річних на 44 днів прострочення - 2,94 доларів США, що становить на час розрахунку 22,64 грн.;

- з 11.01.2009 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 23,66 доларів США за ставкою 24% річних на 44 днів прострочення - 0,69 доларів США, що становить на час розрахунку 5,31 грн.;

- з 11.01.2009 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 229,85 доларів США за ставкою 24% річних на 44 днів прострочення - 6,74 доларів США, що становить на час розрахунку 51,90 грн.;

- з 11.01.2009 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 8,12 доларів США за ставкою 24% річних на 44 днів прострочення - 0,24 доларів США, що становить на час розрахунку 1,85 грн.;

- з 11.01.2009 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 0,19 доларів США за ставкою 24% річних на 44 днів прострочення - 0,01 доларів США, що становить на час розрахунку 0,08 грн.;

- з 13.02.2009 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 98,51 доларів США за ставкою 24% річних на 11 днів прострочення - 0,72 доларів США, що становить на час розрахунку 5,54 грн.;

- з 13.02.2009 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 11,83 доларів США за ставкою 24% річних на 11 днів прострочення - 0,09 доларів США, що становить на час розрахунку 0,69 грн.;

- з 13.02.2009 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 236,72 доларів США за ставкою 24% річних на 11 днів прострочення - 1,74 доларів США, що становить на час розрахунку 13,40 грн.;

- з 13.02.2009 року по 23.02.2009 року на залишок простроченої заборгованості 32,64 доларів США за ставкою 24% річних на 11 днів прострочення - 0,24 доларів США, що становить на час розрахунку 1,85 грн., а всього на загальну суму 32,31 доларів США, що становить 248 грн. 79 коп., (де зачіпається період з 17.02.2009 року до 23.02.2009 року)

Колегія суддів з урахуванням наведених у цій постанові обґрунтувань здійснює власний розрахунок пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом з урахуванням кінцевої дати можливості нарахування неустойки за несвоєчасне повернення кредиту 16.02.2009 року включно, відповідно до якого заборгованість складає:

- з 12.12.2008 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 17,81 доларів США за ставкою 24% річних на 67 днів прострочення - 0,78 доларів США, що становить на час розрахунку 6,00 грн.;

- з 12.12.2008 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 7,31 доларів США за ставкою 24% річних на 67 днів прострочення - 0,32 доларів США, що становить на час розрахунку 2,46 грн.;

- з 12.12.2008 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 244,88 доларів США за ставкою 24% річних на 67 днів прострочення - 10,79 доларів США, що становить на час розрахунку 83,08 грн.;

- з 12.12.2008 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 11,13 доларів США за ставкою 24% річних на 67 днів прострочення - 0,49 доларів США, що становить на час розрахунку 3,77 грн.;

- з 12.12.2008 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 101,85 доларів США за ставкою 24% річних на 67 днів прострочення - 4,48 доларів США, що становить на час розрахунку 34,50 грн.;

- з 12.12.2008 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 0,19 доларів США за ставкою 24% річних на 67 днів прострочення - 0,01 доларів США, що становить на час розрахунку 0,07 грн.;

- з 11.01.2009 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 100,18 доларів США за ставкою 24% річних на 37 днів прострочення - 2,43 доларів США, що становить на час розрахунку 18,71 грн.;

- з 11.01.2009 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 23,66 доларів США за ставкою 24% річних на 37 днів прострочення - 0,57 доларів США, що становить на час розрахунку 4,39 грн.;

- з 11.01.2009 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 229,85 доларів США за ставкою 24% річних на 44 днів прострочення - 5,59 доларів США, що становить на час розрахунку 43,04 грн.;

- з 11.01.2009 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 8,12 доларів США за ставкою 24% річних на 44 днів прострочення - 0,20 доларів США, що становить на час розрахунку 1,54 грн.;

- з 11.01.2009 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 0,19 доларів США за ставкою 24% річних на 37 днів прострочення - 0,01 доларів США, що становить на час розрахунку 0,08 грн.;

- з 13.02.2009 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 98,51 доларів США за ставкою 24% річних на 4 дні прострочення - 0,26 доларів США, що становить на час розрахунку 2,01 грн.;

- з 13.02.2009 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 11,83 доларів США за ставкою 24% річних на 4 дні прострочення - 0,03 доларів США, що становить на час розрахунку 0,23 грн.;

- з 13.02.2009 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 236,72 доларів США за ставкою 24% річних на 4 дні прострочення - 0,62 доларів США, що становить на час розрахунку 4,77 грн.;

- з 13.02.2009 року по 16.02.2009 року включно на залишок простроченої заборгованості 32,64 доларів США за ставкою 24% річних на 4 дні прострочення - 0,09 доларів США, що становить на час розрахунку 0,69 грн., а всього на загальну суму 26,67 доларів США, що становить 205 грн. 36 коп., (де зачіпається період з 17.02.2009 року до 23.02.2009 року).

Тому за період з 11.04.2008 року до 16.02.209 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня 65,43 доларів США, що становить еквівалент 503,81 грн.

Виходячи з розрахунку заборгованості, доданого до позову, відсутні підстави для висновку, що Банком заявлені вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, які нараховані після 16.02.2009 року.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів в іноземній валюті є неспроможними, оскільки кредит видавався на придбання ОСОБА_1 автомобілю «Тойота Сієнна», 2006 року випуску, у зв`язку з чим 10.10.2006 року сторони крім кредитного договору уклали також і договір застави транспортного засобу автомобілю «Тойота Сієнна», 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу виданого РЕВ-1 МРВ ДАІ ГУ УМВС України в Одеській області 10.10.2006 року.

Тобто укладення кредитного договору з ПАТ «УкрСиббанк» мало на меті отримання відповідачем кредиту для придбання транспортного засобу «Тойота Сієнна», 2006 року випуску, що того же дня 10.10.2006 року, був зареєстрований на ім`я відповідача, який для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, передав його у заставу Банку.

Крім того, відповідач певний період часу повертав кредитні кошти згідно з графіком повернення кредиту та сплачував проценти за користування кредитом.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги, що відповідач у встановленому порядку не оспорював укладення ним кредитного договору та договору застави і дані договори не визнані недійсними в судовому порядку, доводи апеляційної скарги про недоведеність факту отримання ним кредиту не відповідають встановленим у справі обставинам і не узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про недотримання порядку нарахування пені шляхом перерахунку заборгованості у доларах США до еквіваленту у гривні з подальшим застосуванням подвійної ставки НБУ не впливають на розмір обчисленої Банком пені, яка нараховувалась за подвійною ставкою НБУ на прострочену заборгованість в іноземній валюті і вже після цього переводилась у гривневий еквівалент.

Тобто змінена Банком послідовність зазначених дій при нарахуванні пені банку не змінює сам арифметичний розмір нарахованої пені за прострочення платежів по кредиту та процентам за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги, що Банком не підтверджений застосований ним при обчисленні заборгованості за кредитним договором курс долару США до гривні є неспроможним, оскільки відповідач не додав до апеляційної скарги доказів, які б підтверджували такий довід і, навпаки, спростовували висновок суду про обґрунтованість розрахунку заборгованість в цій частині.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, у той час як обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Випадки і порядок використання іноземної валюти передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» і Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У статті 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Таким чином гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, при цьому відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана.

За таких обставин як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству і суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Відповідні висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16, одночасно відступивши від зазначеної у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 правової позиції Верховного Суду України про те, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня.

Крім того, у цій постанові Великої Палати Верховного Суду, а також у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14 вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Тому, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

При цьому оскільки пеня є неустойкою і має штрафний характер, її сплата та розмір визначені договором, то стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача, то колегія суддів, виходячи з матеріалів справи, доходить висновку, що судом порушено порядок повідомлення відповідача, який передбачений ст. ст. 74 , 76 ЦПК України у редакції, що діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції і на час ухвалення заочного рішення 10.08.2010 року.

Зокрема судові повістки з повідомленням про невручення адресату за перебігом терміну зберігання не надають підстав вважати, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Одночасно в розпорядженні суду першої інстанції була інформація про дійсне зареєстроване місце проживання відповідача, яке не змінилося з часу укладенням ним кредитного договору у 2006 році: АДРЕСА_1 .

Тому у суду в розумінні ст. ст. 74, 76 ЦПК України у редакції, що діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції і на час ухвалення заочного рішення 10.08.2010 року, не було підстав для виклику відповідача до суду через оголошення у пресі і вважати, що розміщення такого повідомлення у засобі масової інформації є належним повідомленням відповідача і через неявку відповідача, ухвалювати заочне рішення по суті спору.

В розумінні п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

При таких обставинах зачне рішення суду не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з підстав та обґрунтувань, які викладені в цій постанові суду апеляційної інстанції.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню:

-заборгованість за кредитом 37 757,66 доларів США;

-заборгованість за процентами за користування кредитними коштами - 1 510,33 доларів США;

-пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1 554,78 грн.

-пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом - 503,81 грн.

В решті вимог слід відмовити.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Панька Михайла Михайловича - задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2010 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська Факторингова Компанія Розвитку» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська Факторингова Компанія Розвитку» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.10.2006 року станом на 24.02.2009 року:

-за кредитом - 37 757,66 доларів США;

-за процентами за користування кредитними коштами - 1 510,33 доларів США;

- пеня за несвоєчасне повернення кредиту -1 554,78 грн.

-пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом - 503,81 грн.

В решті вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 11.09.2023 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Князюк

С.О. Погорєлова