ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/6787/23Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О. Я.
Провадження № 22-ц/817/819/23 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Гірський Б.О.

Суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участю секретаря - Іванюта О.М.

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/6787/23 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2023 року (ухвалене суддею Герчаківською О.Я., повний текст рішення складено 10 липня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ПАТ "Страхова група "ТАС", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ДТП.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 27 серпня 2022 року на автодорозі "Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблище" по вул. Кременецька 76, с. Стара Миколаївка Дубенського району ОСОБА_2 керуючи мотоциклом марки "Geon Snvader 250" здійснив зіткнення з автомобілем "Mazda 5" під керуванням ОСОБА_3 , з подальшим падінням мотоцикла на проїжджу частину дороги, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження. За даним фактом 27 серпня 2022 року було внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження №0000341 за ч.1 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на мотоцикл на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АТ1193902, ПАТ "Страхова група "ТАС". Вказувала на те, що факт отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП та факт перебування на стаціонарному лікуванні підтверджується виписками із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №10555 та №2784. Посилалась на те, що внаслідок ДТП понесла витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням та лікуванням у домашніх умовах і придбанням лікарських засобів на суму 52 476, 14 грн., що підтверджується відповідними чеками. Понесені витрати на лікування, а також моральну шкоду у розмірі 5% від страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 2 623,80 грн., просила стягнути із ПАТ "Страхова група "ТАС", оскільки під час ДТП, вона була пасажиром забезпеченого транспортного засобу, водій якого відповідає у цивільному порядку не зважаючи на наявність вини у кримінальному провадженні.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

"Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" в користь ОСОБА_1 51 662,15 грн. в якості страхового відшкодування та 2 583,10 грн. грошового відшкодування моральної шкоди. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" в користь держави 1056 грн. 94 коп. судового збору".

Не погоджуючись із судовим рішенням представником ПАТ "Страхова група "ТАС" подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судове рішення підлягає скасуванню з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

Посилається на те, що рішення про виплату страхового відшкодування не приймалось, оскільки позивачка не звернулась до страховика з відповідною заявою, в порядку визначеному п.35.1 ст. 35 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон 1961-VI), а тому з боку страховика відсутній факт порушення прав та інтересів позивачки.

Вважає, що позивачем не надано доказів про настання цивільно-правової відповідальності страхувальника чи особи, яка експлуатувала забезпечений транспортний засіб та не надано належних та допустимих доказів, що саме внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження.

Стверджує про те, що оскільки дорожньо-транспортна пригода розглядається в рамках кримінального провадження, строк на прийняття рішення щодо страхового відшкодування страховиком, визначений п.36.2 ст. 36 Закону 1961-VI, припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у кримінальному провадженні законної сили, а тому з боку страховика відсутній факт порушення прав та інтересів позивачки.

Посилається на часткову необґрунтованість витрат понесених потерпілою у зв`язку з лікуванням, в силу п.3 ст. 24 Закону №1961, зокрема вказує на те, що фіскальний чек №83798 від 28.08.2022 року на загальну суму 966,5 грн. обґрунтований лише на суму 676,88 грн, оскільки зафіксована у ньому покупка препарату мовінази (285,9 грн.) є такою, що відсутня у призначеннях, а покупка пакету є необґрунтованою витратою. Посилається на те, що чек (порядковий номер 2) на суму 223 грн. є неякісним розрахунковим документом. Чек №83980 від 29.06.2022 року на суму 176,56 грн. є обґрунтований на суму 172,56 грн, так як містить необґрунтовану витрату - пакет вартістю 4 грн. Вказує на те, що чек (порядковий номер 6) №17441 від 01.09.2022 року на загальну суму 179 грн. обґрунтований на суму 131 грн., оскільки пакет (2 грн.), мінеральна вода (44 грн), бахіли (2 грн.) є необґрунтованими витратами. Вважає неідентифікованими витрати, із зазначенням "кінцівки" в чеках (порядкові номери 10, 12) від 06.09.2022 року, тому такі не підлягають стягненню. Вказує на те, що сума зазначена в квитанції №174421 від 31.08.2022 року у розмірі 47,95 грн. є необґрунтованою витратою, оскільки в призначених препаратах не міститься батагістину. Вважає, що витрати зазначені в чеку від 28.08.2022 року на загальну суму 432,00 грн. підтверджені лише на суму 132 грн., оскільки вологі серветки (118 грн. + 50 грн.), зубна паста (91 грн.), мінеральна вода (38 грн.), бахіли (2 грн.), пакет (3 грн.) є необґрунтованими витратами. Вказує на те, що чек №73732 від 30.08.2022 року на суму 330 грн., в якому зафіксована покупка препарату бруфен, не слід брати до уваги, оскільки такого препарату немає в лікарських призначеннях. Це ж стосується і чека №437625 від 16.09.2022 року на загальну суму 730 грн., оскільки препарати аміксин, дексаметазон, АЦЦ також відсутні в призначеннях, а пакет є необґрунтованою покупкою. Чек №77 від 01.09.22 року на загальну суму 476,25 грн. також не потрібно брати до уваги, так як препарати комбіспазм, церукал, мірамістин відсутні в призначеннях. Аналогічно і в чеці №2654 від 30.08.2022 року на загальну суму 79,00 грн., щодо купівлі препарату нурофеннтекс. Витрати зафіксовані чеком №108 від 02.09.2022 на загальну суму 849 грн. щодо купівлі препарату мовінази, також відсутній у переліку призначених препаратів, а пакет є необґрунтованою витратою.

Відтак апелянт вважав, що позивачем підтверджено витрати на лікування на суму 45 149,43 грн., які підлягатимуть стягненню після звернення позивачки у передбаченому законом порядку.

Відповідно вказує на те, що розмір моральної шкоди, згідно ст. 26-1 Закону 1961-VI повинен становити 2 257,47 грн. (45 149,43/100*5%).

Вважає, що в силу ч.2 ст. 1188 ЦК України та п.36.3 ст. 36 Закону 1961-VI страховик автомобіля "Мазда 5", що був учасником ДТП та цивільно-правова відповідальність водія якого також застрахована, повинен відшкодувати 1/2 частини страхового відшкодування, тобто АТ "СГ "ТАС" та ПрАТ "УТСК" повинні нести солідарну відповідальність щодо страхового відшкодування - по 23 703,45 грн., після ухвалення вироку по кримінальному провадженні та подання позивачкою заяви про страхове відшкодування.

Вказує на те, що позов повинен розглядатись за місцезнаходженням відповідача, згідно ч.2 ст. 27 ЦПК України, оскільки відповідач не завдавав позивачу шкоди, а виконує виключно договірне зобов`язання перед страхувальником, тобто вважає, що дана справа не стосується відшкодування шкоди. Одночасно посилається на те, що клопотання про передання справи на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва було проігноровано.

Посилається на безпідставність звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки дана справа стосується страхової виплати, а не відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП.

Вважає, що суд зобов`язаний зупинити провадження, через об`єктивну неможливість його розгляду до вирішення кримінального провадження за фактом даної ДТП, а тому апелянтом подане відповідне клопотання.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання сторони не з`явилися без поважних причин, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового засідання і від представника позивача - адвоката Білик Л. надійшла заява про розгляд справи в суді апеляційної інстанції у її відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

27 серпня 2022 року близько 15 год. 05 хв. на а/д. «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблище» навпроти магазину «Продукти», що знаходиться по вул. Кременецька, 76, с. Стара Миколаївка Дубенського району, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , керуючи мотоциклом марки «Geon Invader 250», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони м. Кременець в напрямку м. Дубно, здійснив зіткнення з автомобілем (в задню праву частину) «Mazda 5» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_2 з подальшим падінням мотоцикла на проїжджу частину дороги, внаслідок чого ОСОБА_2 та пасажир мотоцикла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 отримали тілесні ушкодження.

Згідно витягу з ЄРДР за даним фактом 27 серпня 2022 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000341 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «Geon Invader 250», номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , н.з. НОМЕР_1 .

02 вересня 2021 року між страховиком АТ «СГ «ТАС» (приватне) та страхувальником ОСОБА_2 укладено поліс № АТ/ 1193902 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) на період з 00 год. 00 хв. 02 вересня 2021 року до 01 вересня 2022 року включно. Забезпечений транспортний засіб: «Geon Invader», тип А1, н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, VIN (номер кузова, шасі, рами) НОМЕР_4 . Страхова сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 260 000 грн, за шкоду заподіяну майну 130 000 грн. Розмір франшизи: 0 грн.

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 10555, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Тернопільською обласною клінічною лікарнею» ТОР 12 вересня 2022 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 поступила у стаціонар ортопедотравматологічного відділення. Повний діагноз: закритий поперечний уламковий перелом середньої третини діафізу лівої в/гомілкової кістки зі зміщенням фрагментів, клас АО 42 В2. Закритий косий перелом с/3 діафізу лівої м/гомілкової кістки зі зміщенням фрагментів. Місцевий гіпертензивно-ішемічний синдром легкого ступеня. Садна лівої гомілки. Операція (08 вересня 2022 року): закрита репозиція поперечного уламкового перелому с/3 діафізу лівої в/гомілкової кістки, МОС блокованим інтрамедулярним стержнем. 12 вересня 2022 року ОСОБА_1 була виписана на амбулаторне лікування під наглядом ортопеда-травматолога по місцю проживання з наданими рекомендаціями Ro-грами.

Надалі, 19 жовтня 2022 року ОСОБА_1 поступила на лікування у КНП «МКЛ № 3» ТМР. Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 2784 заключний діагноз: консолідуючий поперечний перелом с/3 діафізу лівої в/гомілкової кістки з наявністю металевих фіксаторів, операція 08 вересня 22 року БІМОС. Після проведення лікування ОСОБА_1 31 жовтня 2022 року була виписана, продовжує хворіти у зв`язку з тривалістю консолідації перелому.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив із наявності підстав для стягнення з ПрАТ "СГ "ТАС" на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, заподіяної життю і здоров`я в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом №1961 -VI та ЦК України.

Відповідно до ст. 5 Закону 1961-VI об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 6 Закону 1961-VI страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого .

Відповідно до ст. 22 Закону 1961-VI у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 23 Закону 1961-VI шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

У постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у (справі № 184/1461/20ц (провадження № 6114226св2) вказано, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 27 серпня 2022 року близько 15 год. 05 хв. на а/д. «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблище» навпроти магазину «Продукти», що знаходиться по вул. Кременецька, 76, с. Стара Миколаївка Дубенського району, ОСОБА_2 , керуючи мотоциклом марки «Geon Invader 250», н.з. НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони м. Кременець в напрямку м. Дубно, здійснив зіткнення з автомобілем (в задню праву частину) «Mazda 5» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , з подальшим падінням мотоцикла на проїжджу частину дороги, внаслідок чого ОСОБА_2 та пасажир мотоцикла ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження.

Позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «ТОКЛ» ТОР з 27 серпня 2022 року по 12 вересня 2022 року та у КНП «МКЛ № 3» ТМР з 19 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 та понесла витрати на лікування.

Вищезазначене дає підстави для висновку про те, що саме внаслідок ДТП, що мала місце 27.08.2022 року ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та змушена була лікуватись, тому доводи апелянта про недоведеність позивачкою даної обставини апеляційним судом відхиляються. Доказів на спростування вказаної обставини стороною відповідача не надано.

Відповідальність водія ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» та поліс страхування був дійсним.

Факт наявності обставини ДТП, що мала місце 27.08.2022 року, був встановленим судом першої інстанції та не заперечувався стороною відповідача ані у відзиві на позовну заяву в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі, оскільки в доводах сторони відповідача фактично ставиться під сумнів саме наявність вини у діях страхувальника (або можливої наявності вини обидвох учасників ДТП), з огляду на відсутність рішення у кримінальному провадженні щодо даної ДТП.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем доказів про настання цивільно-правової відповідальності страхувальника чи іншої особи, що керувала транспортним засобом (мотоциклом), не заслуговують на увагу.

Доводи апелянта про те, що рішення про виплату страхового відшкодування не приймалось, оскільки позивачка не звернулась до страховика з відповідною заявою, в порядку визначеному п.35.1 ст. 35 Закону 1961-VI), а тому з боку страховика відсутній факт порушення прав та інтересів позивачки, колегією суддів відхиляються з огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду зроблений у постанові від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к, згідно якого попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону 1961-VI, загалом не є обов`язковим та не виключає права особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

У постанові від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 Велика Палата Верховного Суду погодилась із вказаним висновком та не вбачала підстав для відступлення від нього.

Наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні судом страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

З огляду на зазначене, не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо відсутності з боку страховика факту порушення прав та інтересів позивачки, оскільки дорожньо-транспортна пригода розглядається в рамках кримінального провадження, строк на прийняття рішення щодо страхового відшкодування страховиком, визначений п.36.2 ст. 36 Закону 1961-VI, припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у кримінальному провадженні законної сили.

Також колегія суддів приходить до переконання, що приписи частини другої статті 1188 ЦК України та пункту 36.3 статті 36 Закону 1961-VI, на які посилається апелянт, не підлягають застосуванню з наступних підстав.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкода може бути завдана як власникам (володільцям), наприклад, транспортних засобів, так і третім особам, зокрема пасажирам, пішоходам. Особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені у частині першій статті 1188 ЦК України, а особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, - частиною другою цієї статті. Приписи останньої та пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV застосовні у тому разі, якщо декілька осіб є саме відповідальними за завдану шкоду, тобто якщо вони спільними неправомірними діями чи бездіяльністю її завдали. За таких умов не має значення вина кожного з них у завданні шкоди. Останню вони зобов`язані відшкодувати у відповідній пропорції незалежно від вини.

Отже, припис частини другої статті 1188 ЦК України застосовний за таких умов: 1) відбулася взаємодія джерел підвищеної небезпеки; 2) потерпілим від неї є інша особа, ніж власники (володільці), наприклад, транспортних засобів; 3) ці власники (володільці) завдали шкоди потерпілому спільно, тобто поведінка кожного із них була неправомірною (зокрема, у разі порушення кожним певних Правил дорожнього руху, що призвело до взаємодії джерел підвищеної небезпеки та завдання внаслідок цього шкоди третій особі). Тоді їхня вина у завданій потерпілому шкоді не має значення, і вони зобов`язані відшкодувати цю шкоду незалежно від такої вини.

Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Колегія суддів відзначає, що в матеріалах справи відсутні та стороною відповідача не подавались докази на підтвердження факту завдання шкоди саме спільними діями ОСОБА_2 , який керував мотоциклом марки "Geon Snvader 250" та ОСОБА_3 , яка керувала автомобілем "Mazda 5". Доказів про неправомірну поведінку водія "Mazda 5" немає.

Відтак доводи апелянта про необхідність застосування приписів частини другої статті 1188 ЦК України та пункту 36.3 статті 36 Закону 1961-VI, апеляційним судом відхиляються.

У постанові від 22 лютого 2022 року (справа №201/16373/16-ц) Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Згідно ч.3 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

З урахуванням того, що місцем проживання позивачки є с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, даний спір підсудній Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у задоволенні клопотання відповідача про передання справи на розгляд до Святошинського районного суду м. Києва слід відмовити, відповідно доводи апелянта в цій частині також відхиляються.

Твердження в апеляційній скарзі про безпідставність звільнення позивача від сплати судового збору, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки дана справа стосується відшкодування шкоди завданої ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП, за розгляд якої судовий збір не справляється.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених статтею 251 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 6 частини першої цієї статті неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Згідно висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 61957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав щодо існування об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої кримінальної справи, оскільки винесене рішення у кримінальному провадженні № 0000341 за ч. 1 ст. 286 КК України не спростує факту наявної шкоди та понесених потерпілою витрат на лікування.

Оскільки підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі слід відмовити, з огляду на його безпідставність.

Так, оскільки ДТП сталась не внаслідок умислу потерпілої або непереборної сили, а цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, настає без вини її заподіювача, у зв`язку з чим страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом 1961-VI порядку, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування та моральної шкоди, однак не погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та документальну підтвердженість витрат на лікування на суму 51 662,15 грн.

Відповідно до ст. 24 Закону 1961-VI, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, на підтвердження понесених витрат на лікування представником позивачки було подано оригінали фіскальних чеків: № 83798 від 28 серпня 2022 року на суму 966,50 грн.; № 71485 від 23 липня 2022 року на суму 198,99 грн.; № 99326 від 26 вересня 2022 на суму 223,00 грн.; № 83980 від 29 серпня 2022 року на суму 176,56 грн.; № 84116 від 31 серпня 2022 року на суму 127,99 грн.; № 174441 від 01 вересня 2022 року на суму 179,00 грн.; № 0007 від 14 вересня 2022 року на суму 350,00 грн.; № 0005 від 14 вересня 2022 на суму 350,00 грн.; № 0004 від 14 вересня 2022 на суму 400,00 грн.; № 06230005 від 06 вересня 2022 на суму 950,00 грн.; № 0074 від 08 вересня 2022 року на суму 519,00 грн.; № 0006 від 14 вересня 2022 року на суму 400,00 грн.; № 06230008 від 06 вересня 2022 на суму 950,00 грн.; № 176132 від 14 вересня 2022 року на суму 290,00 грн.; № 174421 від 31 серпня 2022 року на суму 47,95 грн.; № 2453 від 28 серпня 2022 року на суму 432,00 грн.; № 73732 від 30 серпня 2022 року на суму 330,00 грн.; № 437625 від 16 вересня 2022 року на суму 730,00 грн.; № 77 від 01 вересня 2022 року на суму 476,25 грн.; № 2654 від 30 серпня 2022 року на суму 79,00 грн.; № 108 від 02 вересня 2022 року на суму 849,90 грн.; № 228266 від 26 вересня 2022 року на суму 1450,00 грн.; та копію квитанції № 0.0..1 від 09 вересня 2022 року на суму 42 000,00 грн. - ( на загальну суму 52 476,14 грн).

В суді першої інстанції відповідач, через свого представника у відзиві посилався на власний розрахунок та зазначав (аналогічно і в доводах апеляційної скарги), що обґрунтованими та підтвердженими витратами на лікування є витрати позивачки у розмірі 45 149,43 грн. та відповідно моральна шкода на суму 2 257,47 грн.

Судом першої інстанції було частково взято до уваги вищезгаданий розрахунок сторони відповідача та не прийнято до уваги фіскальні чеки - № 71485 від 23 липня 2022 року на суму 198,99 грн., оскільки дані витрати понесені до настання страхового випадку та відповідно до заподіяння шкоди життю та здоров`ю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 27 серпня 2022 року; -№ 174441 від 01 вересня 2022 року на суму 179,00 грн. у якому зафіксовано покупку підгузків, масок, бахіл, мінеральної води та пакету, які не відносяться до витрат, пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів; - № 2453 від 28 серпня 2022 року на суму 432,00 грн. у якому зафіксовано покупку мінеральної води, серветок, пакетів, памперсів, зубної пасти, які не відносяться до витрат пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілої у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів; з фіскального чеку № 83798 від 28 серпня 2022 року на суму 966,50 грн. суд виключив вартість пакету «Подорожник великий» вартістю 4,00 грн.

Колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції не надав належної уваги розрахунку відповідача та вважає даний розрахунок таким, що заслуговує на увагу.

Так, апеляційний суд вважає слушними наступні доводи апелянта.

Як вбачається з розрахунку відповідача:

-фіскальний чек №83798 від 28.08.2022 року на загальну суму 966,5 грн. обґрунтований лише на суму 676,88 грн, оскільки зафіксована у ньому покупка препарату мовінази (285,9 грн.) є такою, що відсутня у призначеннях, а покупка пакету є необґрунтованою витратою;

фіскальний чек (порядковий номер 2) на суму 223 грн. є неякісним розрахунковим документом;

фіскальний чек №83980 від 29.06.2022 року на суму 176,56 грн. є обґрунтований на суму 172,56 грн, так як містить необґрунтовану витрату - пакет вартістю 4 грн;

фіскальний чек (порядковий номер 6) №17441 від 01.09.2022 року на загальну суму 179 грн. обґрунтований на суму 131 грн., оскільки пакет (2 грн.), мінеральна вода (44 грн), бахіли (2 грн.) є необґрунтованими витратами;

фіскальні чеки (порядкові номери 10, 12) від 06.09.2022 року містять неідентифіковану витрату із зазначенням "Кінцівки";

фіскальний чек №174421 від 31.08.2022 року на загальну суму 47,95 грн. містить необґрунтовану витрату, оскільки в призначених препаратах не міститься батагістину;

фіскальний чек від 28.08.2022 року на загальну суму 432,00 грн. підтверджений лише на суму 132 грн., оскільки вологі серветки (118 грн. + 50 грн.), зубна паста (91 грн.), мінеральна вода (38 грн.), бахіли (2 грн.), пакет (3 грн.) є необґрунтованими витратами;

фіскальний чек №73732 від 30.08.2022 року на суму 330 грн., містить необґрунтовану витрату, оскільки препарат бруфен відсутній в лікарських призначеннях;

фіскальний чек №437625 від 16.09.2022 року на загальну суму 730 грн., містить необґрунтовані витрати, оскільки препарати аміксин, дексаметазон, АЦЦ відсутні в лікарських призначеннях, а пакет є також необґрунтованою покупкою;

фіскальний чек №77 від 01.09.22 року на загальну суму 476,25 грн. містить необґрунтовані витрати, так як препарати комбіспазм, церукал, мірамістин відсутні в лікарських призначеннях;

фіскальний чек №2654 від 30.08.2022 року на загальну суму 79,00 грн., містить необґрунтовані витрати, оскільки препарат нурофеннтекс відсутній в лікарських призначеннях;

фіскальний чек №108 від 02.09.2022 на загальну суму 849 грн. містить необґрунтовану витрату, так як препарат мовіназа, відсутній в лікарських призначеннях, а пакет є необґрунтованою витратою.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із розрахунком апелянта та приходить до переконання про те, що обґрунтованими та документально підтвердженими витратами на лікування позивача є витрати в розмірі 45 149, 43 грн.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ст. 26-1 Закону 1961-VI страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що враховуючи суму страхової виплати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (45 149, 43 грн.), 5% від згаданої суми становить - 2 257, 47 грн., в зв`язку з чим моральна шкода в цьому розмірі підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2023 року, шляхом зменшення розміру стягнутих грошових коштів з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України, передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.13 ст. 142 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Стягнутий з відповідача на користь держави судовий збір підлягає зменшенню з 1 056, 94 грн. до 923,70 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (47 406, 90 грн. * 1 073, 60 грн : 55 099, 94 грн.).

Також Приватному акціонерному товариства «Страхова група «ТАС» слід компенсувати за рахунок держави частину сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 221, 36 грн. (1585, 41 грн. - 1364,05 грн. (47 406, 90 грн. * 1585, 41 грн. : 55 099, 94 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2023 року- задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2023 року змінити, зменшивши суму стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в користь ОСОБА_1 страхового відшкодування з 51 662 грн. 15 коп. до 45 149 грн. 43 коп. та розмір моральної шкоди з 2 583 грн. 10 коп. до 2 257 грн. 47 коп.

Зменшити розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» в користь держави судового збору за подання позову з 1 056 грн. 94 коп. до 923 грн.70 коп.

Компенсувати за рахунок держави Приватному акціонерному товариства «Страхова група «ТАС» частину сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 221 грн. 36 коп., решту судових витрат за розгляд справи в апеляційному суді покласти на апелянта в межах сум ним понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2023 року.

Головуючий: Б.О. Гірський

Судді: М.В. Хома

О.З. Костів