Провадження № 2/761/6398/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва під головуванням судді Матвєєвої Ю.О., за участю секретаря судового засідання Каніковського Б.А., за участі представників позивача адвокатів Льовочкіної В.М., Старовойтової Д.А., представників відповідачів Мужилівської Н.М., Олексієнко З.О., Дробязко К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом громадянина Республіки Кіпр ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Волкова Анастасія Олександрівна, про визнання договору дарування квартири недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із даним позовом, який мотивує тим, що з 01 травня 2004 року по 08 лютого 2017 року він перебував у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2 , під час якого ними набута у спільну сумісну власність за спільні кошти квартира АДРЕСА_1 . У зв`язку з потребою у коштах та тим, що на Софіївській площі, куди виходять фасад будинку, в якому розміщена спірна квартира, систематично почали проводитись масові заходи із великим скупченням людей, що впливає на комфорт і затишок у разі використання жилого приміщення для проживання, ними спільно прийнято рішення продати спільно належну їм квартиру.Вирішенням питання, пов`язаним з продажом квартири, повинна була займатись ОСОБА_2 , яка повідомила його, що за законодавством України для укладення договору одним із подружжя з розпорядження спільним нерухомим майном необхідна нотаріально посвідчена згода другого з подружжя. Текст такої згоди, складеної англійською та українською мовами, ОСОБА_2 надала йому, який її підписав і засвідчив справжність свого підпису у нотаріуса м. Ліммасол, Республіка Кіпр, Маріуса Харалабкса 26 січня 2016 року.З середини 2019 року колишнє подружжя перестало спілкуватись, тому він вирішив провести поділ спільного нажитого ними майна як подружжя, зокрема і квартири АДРЕСА_1 .З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 29 січня 2020 року йому стало відомо, що 04 липня 2016 року ОСОБА_2 подарувала спірну квартиру своїй дочці - ОСОБА_3 , а остання 23 травня 2017 відчужила її за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 .Позивач зазначав, що він ніколи не надавав згоду на відчуження квартири шляхом дарування, без отримання коштів за неї. Кошти йому були потрібні для забезпечення їхньої спільної дитини - дочки ОСОБА_14 , 2004 року народження. Українською мовою він не володів взагалі, переклад довіреності з англійської на українську мову був виконаний неправильно, про що знала ОСОБА_3 , оскільки вільно володіє українською та англійською мовами.З урахуванням зазначеного, позивач просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений 04 липня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою А.О., реєстраційний номер № 218, та витребувати на його користь у ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2023 року справу передано на розгляд судді Матвєєвій Ю.О.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 20.03.2023 року цивільну справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

28 березня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Олексієнко З.О. надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка позов не визнає, зазначає про те, що подарувала спірну квартиру своїй дочці ОСОБА_3 за письмовою заявою-згодою свого чоловіка - позивача у справі, який був обізнаний тим, що вона подарувала квартиру своїй дочці. Між ними було розроблено проект договору про розподіл майна, відповідно до якого спірна квартира вже належала ОСОБА_2 . Крім того, між сторонами 19березня2019 року було укладено договір про взаємозалік, в якому вони врегулювали будь-які взаємні фінансові зобов`язання та підтвердили відсутність претензій один до одного. В подальшому, а саме 04 квітня 2019 року, позивач склав розписку, якою підтвердив відсутність претензій. Таким чином дії позивача свідчать про обізнаність діями відповідачки, тому просять відмовити в задоволенні позову. Крім того, при вирішення спору просять застосувати строк позовної давності, оскільки позивач знав про відчуження квартири з 04липня2016 року, а з позовом звернувся після спливу встановленого законом трирічного строку.

13квітня2023 року на електронну адресу суду та 18.04.2023 року через канцелярію суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Мужилівської Н.М., в якому відповідачка позов не визнає, зазначає про існування згоди позивача на відчуження спірної квартири у будь-якій спосіб. Про відсутність претензій позивача щодо відчуження майна свідчать договір про взаємозалік від 19березня2019 року, в якому відповідачка ОСОБА_3 та її мати є сторонами. Просила відмовити в задоволенні позову, а також застосувати до вимог позивача строк позовної давності.

01травня2023 року на електронну адресу суду від представника позивача адвоката Льовочкіної В.М. надійшла відповідь на відзив, в якому доводи сторони відповідача, викладені у відзивах, не визнає, наполягає на задоволенні позовних вимог, оскільки позивач надав свою згоду на відчуження майна тільки шляхом укладання угоди купівлі-продажу.

11травня2023 року через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Олексієнко З.О. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідачка не погоджується із доводами, викладеними у відповіді на відзив, наполягає на досягненні між нею та позивачем домовленості як по розподілу майна, так і по відчуженню спірної квартири, що підтверджується наявністю договору про взаємозалік від 19березня2019 року та розпискою від 04квітня2019 року, де позивачем зазначено про відсутність будь-яких претензій, як майнових, так і фінансових. Просить відмовити у задоволенні позову.

23 травня 2023 року на електронну пошту суду та 25травня2023 року через канцелярію суду від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Мужилівської Н.М. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідачка наполягає на своїй позиції щодо невизнання позовних вимог, зазначає про обізнаність позивача діями відповідачки ОСОБА_2 з приводу відчуження спірної квартири шляхом її дарування, а в подальшому про її продаж.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25травня2023 року підготовче засідання по справі закрито, справу призначено до розгляду в загальному позовному проваджені.

Допитаний в судовому засіданні в якості позивача та свідка громадянин Республіки Кіпр ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, зазначив про те, щов період з 2004 по 2017 роки перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , а до її дочки ОСОБА_3 ставився, як до рідної дитини. У 2014 році він сказав відповідачці ОСОБА_2 про необхідність продажу спірної квартири та розподілу грошових коштів від продажу навпіл між ними. Між ним та його на той час дружиною існувала домовленість щодо купівлі-продажу спірної квартири, а згодом він дізнався про її дарування, на що свою згоду не давав. Вказав на те, що не пам`ятає процес підписання заяви-згоди на відчуження спірної квартири, але зазначив про те, що текст цієї заяви він читав і зрозумів загальний зміст документу. При подачі заяви про розірвання шлюбу у 2017 році він не зазначив, що має претензії по майну в Києві, оскільки не хотів ускладнювати процес розлучення. Про дарування спірної квартири ОСОБА_3 та подальший її продаж він дізнався у 2020 році.

Представник позивача адвокат Льовочкіна В.М. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Допитана в судовому засіданні в якості відповідачки та свідка ОСОБА_3 пояснила, що позивач перебував у шлюбі з її матір`ю. У 2016 році йому було відомо про намір ОСОБА_2 подарувати квартиру ОСОБА_3 19 березня 2019 року між ними було підписано договір взаємозаліку, в переліку майна спірної квартири не було і позивач щодо цього не мав претензій, оскільки був обізнаний про те, що квартира була їй ( ОСОБА_3 ) подарована. Крім того, у власності позивача була також і інша квартира, яка на той час продавалась і тому не була включена у договір взаємозаліку. В подальшому нею була продана квартира покупцеві ОСОБА_4 з метою покриття кредиту, під яким був будинок на Кіпрі . З отриманої за продаж спірної квартири суми позивачеві було виділено 30 000 євро для погашення кредиту, що підтверджується платіжним дорученням.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзивах та просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Волкова А.О. в судове засідання не з`явилась, була повідомлена про час та місце розгляду справи, в матеріалах справи містяться її пояснення стосовно заявлених позовних вимог.

Суд, вислухавши сторони, експертів, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.05.2004 по 08.02.2017, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_1 (а.с. 14 т. 1) та рішенням суду по сімейним справам Лімассол юрисдикції про розірвання шлюбу у справі 562/2016 від 08.02.2017 (а.с. 17 т. 1).

Під час шлюбу ОСОБА_2 та позивачем була придбана квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.12.2008, укладеним між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 .

Позивач в судовому засіданні наполягав на тому, що він надав згоду на відчуження квартири АДРЕСА_1 лише шляхом її продажу, про що зазначив у заяві від 26.01.2016.

З заяви від 26.01.2016 вбачається, що вона викладена українською та англійською мовами. Справжність підпису ОСОБА_1 у вказаній заяві засвідчена у нотаріуса м. Ліммасол, Республіка Кіпр, Маріуса Харалабкса , що не оспорювалось сторонами.

Разом з цим, позивач зазначає, що в заяві від 26.01.2016 текст (переклад), викладений українською мовою щодо його згоди на відчуження квартири, не відповідає тексту, викладеному англійською мовою, в якому виражено його дійсну волю на відчуження квартири лише шляхом її продажу, а не в будь-який інший спосіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 подарувала квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.01.2020 № 198096456.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.05.2017 ОСОБА_3 продала належну їй на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою А.О., 04.07.2016 за реєстровим № 218, квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 .

Статті 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Згода подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину є за своєю правовою природою окремим одностороннім правочином, що має бути укладений письмово. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 лютого 2019 року у справі № 308/2205/16-ц, провадження № 61-27879св18.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Довіреність же як один із способів представництва дає можливість або зобов`язує представника вчинити в майбутньому правочин від імені особи, яку представляють ( частина перша статті 237 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу, у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьої цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом вказаної статті ЦК України тлумачення змісту правочину можливе за наявності спору, тобто коли сторони мають різне уявлення щодо свого волевиявлення або волевиявлення іншої сторони. Тлумачення змісту правочину є правом суду, а не обов`язком за умови наявності спору.

Метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі.

Потреба у тлумаченні правочину виникає у зв`язку з неповнотою або недостатньою ясністю окремих його умов. Саме тому при тлумаченні правочину суди повинні брати до уваги однакове для всього змісту правочину буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, вжитих у правочині.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contraproferentem.

Contraproferentem (лат. verbachartarumfortiusaccipiunturcontraproferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18.04.2018 у справі № 753/11000/14-ц.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що згоду на відчуження спірної квартири, яка є спільною сумісною власністю, він надав ОСОБА_2 лише шляхом її продажу, а не в будь-який інший спосіб, а тому ОСОБА_2 не мала права дарувати спірну квартиру своїй дочці - ОСОБА_3 . Кошти він не отримав, а вони йому були потрібні для забезпечення їхньої спільної дитини - дочки ОСОБА_14 , 2004 року народження.

Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частини третя та четверта статті 60 СК України) містять положення, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Зазначені положення закону не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя на відчуження спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження спільного майна.

Тобто факт ненадання згоди одним із співвласників на розпорядження нерухомим майном може бути підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним, і такий спосіб захисту порушеного права власності одного з подружжя може бути ефективним у випадку пред`явлення позивачем позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину.

Згідно з частинами першою-третьою статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

12 червня 2020 року Українським бюро лінгвістичних експертиз проведена лінгвістична експертиза на підставі заяви представника за довіреністю Дер Гарабедян Кеворка - Матейко І. В. від 08 травня 2020 року.

За результатом проведеного дослідження, зафіксованого у висновку від 12 червня 2020 року № 056/114, зазначено, що є лінгвістичні підстави констатувати, що в перекладі згоди громадянина Республіки Кіпр ОСОБА_1 з англійської мови українською мовою в частині, яка стосується способу відчуження квартири, допущено суттєву помилку: зміст англійського тексту заяви (згоди) в частині, яка стосується способу відчуження квартири, а саме: « I …giveconsenttomywife… toalienateandspecificallytosale, forthepriceandtermsatherdiscretion, ourapartment… » не ідентичний його перекладові українською мовою: « Я … даю свою згоду своїй дружині … на відчуження і у тому числі на продаж за ціну та на умовах на її розсуд належної нам квартири…»

Відмінність між англійським текстом і його українським перекладом полягає в тому, що в англійському тексті визначено єдиний спосіб відчуження квартири - її продаж; на противагу, у відповідному місці українського перекладу сказано, що продаж квартири є одним із можливих способів відчуження квартири (на це вказує в тому числі). Таким чином, український переклад істотно змінює загальний зміст висловлення і неправдиво представляє волевиявлення підписанта, відображене в англійському тексті.

У тесті заяви (згоди) громадянина Республіки Кіпр ОСОБА_1 , викладеному англійською мовою, передбачена можливість відчуження квартири тільки шляхом купівлі-продажу. У зазначеному тексті немає слів, висловів чи будь-яких інших текстових елементів, у яких було б представлено інформацію про можливість відчуження квартири за іншим, ніж договір купівлі-продажу, правочином.

Згідно з висновком від 30 червня 2021 року, складеним експертом - завідувачкою кафедри прикладної лінгвістики, порівняльного мовознавства та перекладу факультету іноземної філології Національного педагогічного університету імені М. П. Драгоманова, докторкою філологічних наук, професоркою Леміш Н. за заявою адвоката Гальчанського Є. О. - представника ОСОБА_4 .

За результатами проведеного дослідження встановлено наступне.

Щодо першого питання - є лінгвістичні підстави констатувати, що переклад згоди громадянина Республіки Кіпр ОСОБА_1 з англійської мови українською мовою в частині, яка стосується способу відчуження квартири, а саме: « I …giveconsenttomywifе… toalienateandspecificallytosale, forthepriceandtermsatherdiscretion, ourapartment… », українською мовою: « Я … даю свою згоду своїй дружині … на відчуження і у тому числі на продаж за ціну та на умовах на її розсуд належної нам квартири…» є адекватним за змістом. Іншими словами, український переклад англомовного фрагмента, що був об`єктом лінгвістичної експертизи,є правильним.

Щодо другого питання - у тексті заяви (згоди) громадянина Республіки Кіпр ОСОБА_1 , викладеній англійською мовою, використання юридичного терміна «toalienate» припускає інші способи відчуження, оскільки у своєму визначенні містить такі компоненти значень як «передача», «право», «майно», «інший», «особа», «будь-який», «спосіб», що не зводить відчуження квартири до єдино можливого способу - продажу.

12 серпня 2021 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз у цивільній справі № 761/21924/20 проведено судову лінгвістичну (семантико-текстуальну) експертизу за заявою адвоката Ханіна С. Г., який діяв в інтересах громадянина ОСОБА_4 , від 25 лютого 2021 року.

Відповіді щодо поставлених питань:

1. Переклад згоди громадянина Республіки Кіпр ОСОБА_1 з англійської мови українською мовою в частині « I …giveconsenttomywifе… toalienateandspecificallytosale, forthepriceandtermsatherdiscretion, ourapartment… » викладений правильно.

Переклад згоди Республіки Кіпр Дер ГарабедянКеворк з англійської мови українською мовою в частині, яка стосується способу відчуження квартири, а саме: « I …giveconsenttomywifе… toalienateandspecificallytosale, forthepriceandtermsatherdiscretion, ourapartment… » є ідентичним за змістом перекладові українською мовою: « Я … даю свою згоду своїй дружині … на відчуження і у тому числі на продаж за ціну та на умовах на її розсуд належної нам квартири…».

2. У заяві (згоді) громадянина Республіки Кіпр ОСОБА_1 , викладеній англійською мовою, визначено можливість відчуження квартири за будь-яким іншим, ніж договір купівлі продажу, правочином. Слова, які конкретно визначають можливість відчуження квартири за будь-яким іншим, ніж договір купівлі-продажу, правочином, наведено в дослідницькій частині цього висновку.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (частина перша статті 110 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Згідно частин першої, другої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Частина 3 вказаної статті встановлює, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Тобто, судова експертиза може проводитися до звернення особи до суду з відповідним позовом, однак, вона повинна стосуватися безпосередньо обставин, явищ, речей тощо, які безпосередньо стануть предметом судового дослідження.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про судову експертизу» судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Судовими експертами державних спеціалізованих установ можуть бути фахівці, які мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності. До проведення судових експертиз (обстежень і досліджень), крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом.

За змістом статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

До державних спеціалізованих установ належать:

науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України;

науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України;

експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судам роз`яснено, що судово-експертна діяльність в Україні здійснюється державними спеціалізованими установами та відомчими службами, до яких належать:

- науково-дослідні та інші установи судових експертиз Міністерства юстиції України і Міністерства охорони здоров`я України;

- експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України.

Судово-експертна діяльність також може здійснюватись на підприємницьких засадах на підставі спеціального дозволу (ліцензії), а також громадянами за разовими договорами. Видача ліцензій та атестація судових експертів з числа працівників підприємницьких структур та громадян здійснюється Міністерством юстиції України або Міністерством охорони здоров`я України відповідно до їх повноважень.

У випадках, коли проведення експертизи доручається працівникові підприємницької структури, яка має ліцензію на здійснення судово-експертної діяльності, суд повинен перевірити, чи є у спеціаліста свідоцтво про присвоєння йому кваліфікації судового експерта за відповідною спеціальністю.

За змістом статті 9 Закону України «Про судову експертизу» атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України.

Особа або орган, які призначають або замовляють судову експертизу, можуть доручити її проведення тим судовим експертам, яких внесено до державного Реєстру атестованих судових експертів, або іншим фахівцям з відповідних галузей знань, якщо інше не встановлено законом.

У постанові від 27 травня 2021 року у справі №910/702/17 Верховний Суд дійшов наступного правового висновку: «згідно з наведеними положеннями ГПК України та Закону України «Про судову експертизу» висновок експерта у господарській справі може бути наданий державною спеціалізовано установою, судовим експертом, який не є працівником такої установи та іншим фахівцем (експертом) з відповідної галузі знань у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про судову експертизу». Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 910/701/17.

Тобто, висновок експерта може бути наданий: державною спеціалізованою установою; судовим експертом (який не є працівником такої установи); іншим фахівцем з відповідної галузі знань.

Судом встановлено, що згідно Висновку Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи у цивільній справі №761/21924/20 проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи відповідно до розпорядження КНДІСЕ від 12 липня 2021 року №119-р доручено комісії експертів: Ірхіну Ю.Б., завідувачу відділу психологічних досліджень КНДІСЕ МЮУ, який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення лінгвістичної експертизи за експертною спеціальністю 1.2 - «Лінгвістичне дослідження писемного мовлення»; Моісеєнко Т.В., яка має вищу філологічну освіту другого рівня за ступенем магістра (спеціальність: англійська мова і література), науковий ступінь доктора філософії (спеціальність: 10.02.04 - Германські мови, диплом ДК № 044954 від 13 лютого 2008 року), вчене звання доцента кафедри теорії та практики перекладу, тощо, яку залучено до проведення експертизи в якості фахівця з відповідної галузі знань у відповідності до заяви адвоката Ханіна С.Г.

Про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України за завідомо неправдивий висновок експерти обізнані.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_12 пояснив, що в рамках виконання експертизи від 12.08.2021 він працював в межах питання № 2 вже з перекладеним текстом, тобто надавав відповідь в рамках семантико-текстуальної експертизи. Експерт МоісеєнкоТ.В. була залучена за клопотанням адвоката, оскільки КНДІСЕ не має перекладача з англійсько мови і залучення спеціаліста входить до повноважень керівника експертної установи. В ході виконання експертизи він надав відповідь на запитання № ІІ у взаємозв`язку із відповіддю на запитання № І, тобто в даному випадку мова йшла про множинність варіанту відчуження. Підтримав висновок експерта, ним складений, та наполягав на його правильності.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_13 пояснила, що вона була залучена до виконання експертизи від 12.08.2021, зокрема до надання відповіді на запитання № І щодо правильності перекладу тексту, викладеного у заяві-згоді. В судовому засіданні експерт зазначила, що слово «specifically» може перекладатись як уточнення, а не як виключення, мається на увазі, як «в тому числі» і не зводить до єдиного значення відчуження - тільки купівля-продаж. Слово «specifically» має різні значення, але в контексті з конструкцією «toalienate» має значення «і втому числі», «а також». В даному випадку основним словом є «toalienate», навколо нього є модифікуючи слова, які акцентують увагу на основному слові. «specificallytosale» - доповнюючі слова і вносять різні значення. За відсутності слова «toalienate» був би інший переклад. Таким чином конструкція «specificallytosale» - це уточнення, один із видів відчуження.

Таким чином, Висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи у цивільній справі №761/21924/20 здійснений уповноваженим на це експертом з відповідною кваліфікацією, до проведення експертизи було залучено фахівця з відповідної галузі знань, а саме знання англійської мови, зі стажем науково-педагогічної роботи та перекладацької діяльності у відповідності до вимог закону.

Законом не встановлено заборони залучати до проведення лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи фахівця з відповідних галузей знань.

Згідно відомостей офіційного сайту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз інститут проводить лінгвістичні експертизи, зокрема семантико-текстуальне дослідження мовлення, та має відповідну акредитацію.

Питання, які були поставлені перед експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, повністю відповідають орієнтовним питанням, необхідним для експертного дослідження.

Отже, зважаючи на наявні взаємно суперечливі висновки експертів від 12 червня 2020 року та від 30 червня 2021 року, суд вважає належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом саме висновок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи у цивільній справі №761/21924/20 від 12 серпня 2021 року №20196/21-61, як висновок судових експертів, складений фахівцями державної спеціалізованої установи і відхиляє висновок експерта від 12 червня 2020 року, складений директором Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України доктором філологічних наук, професором Ажнюком Б.М.

Відхиляючи даний висновок експерта, суд, окрім перелічених вище підстав, також виходить з того, що експерт при виконанні експертизи діяв в межах ЗУ «Про науково-технічну діяльність», між тим, судова лінгвістична експертиза не є об`єктом наукової та науково-технічної експертизи. Крім того, ДП «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» не є державною спеціалізованою становою, тому не мало право проводити таку експертизу.

При цьому, суд відхиляє заперечення сторони позивача з приводу того, що висновок Київського НДІСЕ від 12.08.2021 був складений на замовлення представника відповідача ОСОБА_4 , оскільки в даному випадку сторони діяли в межах повноважень, наданих ЦПК України щодо збору доказів, що не суперечить вимогам ст. 102 ЦПК України, відповідно до якої висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи.

Інші доводи представників позивача щодо недопустимості висновку експертів як доказу, не є слушними, оскільки вони не впливають на правильність експертизи. Крім того, експертами Ірхіним Ю.Б. та Моісеєнко Т.В. в судовому засіданні було підтверджено правильність цього висновку, зокрема, експерт ОСОБА_13 , яка має відповідні знання, зазначила про значення слова «specifically», яке може перекладатись, як уточнення, а не як виключення і не зводить до єдиного значення відчуження тільки у спосіб укладення договору купівлі-продажу. В контексті за словом «toalienate» слово «specifically» в перекладі з англійської на українську мову означає, як «в тому числі», «а також». За відсутності дефініції «toalienate» мав би бути інший переклад, то ж експерт Моісеєнко Т.В. стверджувала, що правильний переклад «у тому числі», як один із будь-яких засобів відчуження.

Про правильність перекладу з англійської мови на українську в заяві-згоді, де було зазначено «в тому числі» свідчать і роз`яснення в судовому засіданні експерта Леміш Н.Є., яка є докторкою філологічних наук. Щодо взаємозв`язку вказаної конструкції з подальшим зазначенням «на продаж та ціну», то це не є уточненням, а є доповненням в разі відповідного волевиявлення позивача, що тягне за собою надання відповідної згоди на підписання договору.

Сторона позивача, посилаючись на постанову Верховного Суду від15.02.2023, якою були скасовані судові рішення першої та апеляційної інстанцій в даній справі, заявляла клопотання про призначення по справі судової лінгвістичної експертизи, в задоволенні якої судом було відмовлено. При цьому суд вважає помилковим твердження представника позивача про необхідність призначення вказаної експертизи відповідно до висновків Верховного Суду, оскільки Верховний Суд, скасовуючи судові рішення, в своїй постанові зазначив про те, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, в основу судового рішення поклав виключно висновок Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз від 12.08.2021 і суди жодним чином не дослідили інші надані сторонами докази, доводи та аргументи позивача, чим порушили вимоги ЦПК України. Під час даного розгляду справи суд провів аналіз доказів, наданих сторонами, в їх взаємозв`язку та зробив відповідні висновки. Крім того, посилання сторони позивача на рецензію висновків експертів щодо якості перекладу тексту з англійської мови українською мовою, складеною 30.09.2022 доцентом кафедри теорії та практики перекладу з англійської мови Київського національного університету ім. Тараса Шевченка не є слушними, оскільки чинне цивільне процесуальне законодавство України не передбачає такий вид оцінки висновків експертиз, як рецензія, і не є підставою для призначення будь-якої експертизи, а в даному випадку судової лінгвістичної.

Стороною позивача не надано беззаперечних доказів на підтвердження викладених в позові обставин щодо надання згоди на відчуження спірної квартири лише шляхом її продажу.

Вказані обставини спростовуються висновками експертів, здійсненими в межах проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи.

Аналізуючи зміст згоди громадянина Республіки Кіпр ОСОБА_1 , наданої ОСОБА_2 на відчуження квартири, суд, у взаємозв`язку з наданою стороною відповідача розпискою від04.04.2019 про відсутність претензій з боку позивача до ОСОБА_2 , відсутність претензій щодо спільного майна з боку позивача до відповідачки під час розірвання шлюбу в судовому порядку,приходить до висновку про правильне розуміння позивачем та його обізнаність щодо дій відповідачки, зокрема в рамках наданої ним згоди на відчуження спірної квартири не тільки у спосіб купівлі-продажу.

Тобто наявні у справі докази у їх взаємозв`язку свідчать про розуміння позивачем змісту згоди на відчуження майна, яке полягало не тільки в купівлі-продажу спірної квартири, а й в буд-якому іншому відчуженні, зокрема, й даруванні.

Таким чином, позивачем була надана згода відповідачці ОСОБА_2 на відчуження спірної квартири в будь-якій спосіб, а не лише шляхом її продажу, чим остання і скористалася, вчинивши правочин дарування спірної квартири своїй дочці ОСОБА_3 .

З-поміж іншого судом під час розгляду справи встановлено, що подружжя розподілило майно між собою ще до розірвання шлюбу та спірна квартира мала залишитися у власності ОСОБА_2 .

Чотирьохсторонній договір про взаємозалік від 19.03.2019 року стосується майна сторін, яке фактично існувало на час укладення договору, між тим при вирішенні питання їх взаємозобов`язань, сторони у п. 1 вказаного договору зазначили про врегулювання взаємних фінансових зобов`язань та про відсутність претензій, фінансових або інших між або від однієї до іншої, і цим повністю відмовились від таких прав будь то минуле, сьогодення та/або майбутнє.

Про відсутність претензій з боку позивача до відповідачки ОСОБА_2 свідчить також і його розписка від 04.04.2019 року, де він прямо зазначає про це. Крім того, під час розірвання шлюбу в судовому порядку позивач також вказує на відсутність претензій щодо спільного майна подружжя. Вказані обставини свідчать про обізнаність позивача діями відповідачки, зокрема, в рамках наданої їм згоди на відчуження спірної квартири.

Суд вважає, що сукупність таких обставин, як відсутність майнових претензій під час розірвання шлюбу між сторонами, чотирьохсторонній договір про взаємозалік від 19.03.2019року (в якому відсутня спірна квартира як предмет договору та спільне сумісне майно та зазначено про відсутність будь-яких претензій між сторонами), наявність розписки позивача від 04.04.2019 року про відсутність претензій до ОСОБА_2 ,зміст цих договорів та домовленостей в цілому, подальшу поведінку позивача (бездіяльність протягом більше трьох років), висновок експерта щодо правильності перекладу згоди позивача на відчуження спірної квартири в розумінні ст. 213 ЦК України свідчать про обізнаність позивача діями відповідачки ОСОБА_2 на відчуження спірної квартири в будь-якій спосіб.

При цьому суд вважає неспроможними доводи позивача про те, що розписка від 04.04.2019 року стосувалась відсутності претензій тільки стосовно майна, розташованого на території Республіки Кіпр, оскільки такого застереження вказана розписка не містить.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, а тому відмовляє в їх задоволенні. Також не підлягає задоволенню вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки вона є похідною від вимоги про визнання договору дарування недійсним. До того ж, витребування майна з чужого незаконного володіння з огляду на обставини справи є неефективним способом захисту, оскільки спірна квартира була у спільній власності подружжя, а отже позивач не може ставити питання про витребування всієї квартири тільки на свою користь.

Стосовно питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав, суд зазначає, що відмовляє в задоволенні позову з підстав матеріального права, тому вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду є недоцільним.

Інші доводи сторін не впливають на вирішення спору. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76, 77, 81, 263-265, 315 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову громадянина Республіки Кіпр ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Волкова Анастасія Олександрівна, про визнання договору дарування квартири недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 29.09.2023 року .

Суддя Ю.О. Матвєєва

20 вересня 2023 року