Справа № 448/942/22 Головуючий у 1 інстанції: Юрій БІЛОУС
Провадження № 22-ц/811/328/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: представника Державної інспекції архітектури

та містобудування України Кравченка Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Державної інспекції архітектури та містобудування України на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Мостиської міської ради Львівської області, третя особа управління Державної інспекції архітектури та містобудування України у Львівській області, про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 60,0 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що згідно з договором купівлі-продажу від 21.12.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Келюх М.А., за реєстровим №655, їй належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №238073288 від 21.12.2020 року.

Внаслідок здійсненої ОСОБА_1 прибудови, загальна площа квартири збільшилась на 17,3 кв.м. і становить 60 кв.м., що підтверджується довідкою №272 від 12.03.2021 року, виданої інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 .

08.12.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Мостиської міської ради із заявою про надання їй дозволу на введення в експлуатацію прибудови до квартири, однак, її проінформовано, що дана прибудова не може бути прийнята в експлуатацію, оскільки відсутня декларація про готовність об`єкта до введення в експлуатацію.

За позицією позивачки, спірна прибудова виникла внаслідок перепланування житлової квартири та за класом наслідків належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), у законі відсутня вимога про отримання дозволу на виконання відповідних будівельних робіт, а відтак, і введення такої прибудови в експлуатацію.

Додає, що згідно з висновком будівельно-технічної експертизи від 18.02.2022 року, прибудова (комори) до квартири відноситься до виду будівництва «Реконструкція», відповідає вимогам ДБН та нормативно-правовим актам у галузі будівництва щодо рівня комфорту, параметрів квартири, експлуатації приміщень у багатоквартирному будинку, інженерно-геологічним та гідрогеологічним умовам земельної ділянки, наявним інженерним мережам, санітарним, пожежним вимогам та правилам утримання будинків і прибудинкових територій тощо, окрім того, здійснена нею у власній квартирі реконструкція, не передбачала втручання у конструктивні елементи будівлі, а тому не потребувала отримання відповідних дозвільних документів на проведення таких робіт.

Вважає, що право власності на прибудову набула у передбачений законом спосіб, тому просила позов задовольнити.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржила Державна інспекція архітектури та містобудування України (далі ДІАМ), просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що в електронній системі, в тому числі і в її архівній складовій, інформація щодо реєстрації документу, який дає право на виконання будівельних робіт та свідчить про введення в експлуатацію оскаржуваного об`єкта, відсутня.

Таким чином, за позицією апелянта, суд при ухваленні рішення не врахував той факт, що добудова до багатоквартирного будинку, яка є предметом даної справи, збудована позивачем з порушенням порядку виконання будівельних робіт і введення об`єкта в експлуатацію, встановленого Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», та є об`єктом самочинного будівництва.

Також апелянт звертає увагу, що будинок, в якому розміщена квартира позивачки, є багатоквартирним, а оскільки стіна будинку, як конструктивний елемент будинку це спільна сумісна власність усіх власників квартир у багатоквартирному будинку, на будівництво лоджії (балкону) на несуче-огороджувальній стіні потрібна згода усіх власників квартир у багатоквартирному будинку. При цьому, посилається на правові висновки Верховного Суду у постанові від 08.06.2022 року у справі №761/6800/16-ц.

Додає, що, згідно правовстановлюючих документів, загальна площа квартири позивачки становить 44,1 кв.м., однак, з метою розширення меж житлової площі, позивачкою здійснилось будівництво прибудови, в результаті чого загальна площа квартири збільшилася на 17,3 кв.м.

Наголошує, що позивачем здійснено реконструкцію квартири, оскільки відбулась зміна геометричних розмірів об`єкту, основних техніко-економічних показників, збільшилась загальна площа квартири, тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про здійснення позивачкою перепланування квартири без втручання в конструктивні елементи будинку.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні відомості про надання позивачем проектної та робочої документації, що є порушенням законодавства.

Крім того, зауважує, що добудова до квартири багатоквартирного будинку здійснена позивачкою без належної проектної документації та дозвільних документів, є втручанням в несучі, огорожувальні та несучо-огорожувальні конструкції будинку в цілому, яке може мати наслідком їх деформацію або руйнування.

Вказує, що суд не врахував той факт, що позивачка не зверталась до органу державного архітектурно-будівельного контролю для введення об`єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку, а одразу звернулась до суду з позовом про визнання права власності.

21.02.2023 року позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апелянта.

В судове засідання апеляційного суду після оголошеної в судовому засіданні перерви сторона позивача та відповідача не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 21.12.2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Келюх М.А. та зареєстрованим в реєстрі за №655, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №238073288 від 21.12.2020 року (а.с.4-6), позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 44,1 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м.

У вказаній квартирі позивач здійснила реконструкцію, внаслідок чого загальна площа квартири збільшилась до 60 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на квартиру, виготовленим ФОП ОСОБА_2 станом на 02.03.2021 року (а.с.9-12).

Згідно з інформацією, яка міститься в технічному паспорті, на приміщення №4 (їдальня, площею 7,5 кв.м.), частину приміщення №5 (кімната, площею 25,0 кв.м.) та балкон №1 (площею 1,4 кв.м.) не надано дозвільних документів.

Відповідно до довідки №272 від 12.03.2021 року, виданої інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 (а.с.7), в даній квартирі загальна площа збільшилася на 17,3 кв.м. за рахунок добудови і становить 60 кв.м.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 , Мостиська міська рада Львівської області листом від 14.12.2021 року вказала позивачці на відсутність зареєстрованої відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про готовність об`єкта до експлуатації (а.с.8).

Доказів на підтвердження факту звернення позивачки до органів Державної інспекції архітектури та містобудування України, матеріали справи не містять.

Частиною першою статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельній роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов.

Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм України В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22.07.2009 року №295, відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Отже, норма частини першої статті 376 ЦК України застосовується й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої він набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо).

При цьому, за змістом частини першої статті 376 ЦК України, правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, передумовою звернення до суду з позовом про визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва є розгляд цього питання компетентними органами, тому суд не повинен замінювати собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно.

Ураховуючи наведені вище норми матеріального права й те, що належна позивачці на праві власності квартира змінилася у своїй площі та технічних характеристиках, внаслідок проведених у ній перепланувань та добудови, у зв`язку з чим відбулось збільшення загальної площі квартири, відтак, має місце реконструкція квартири, проведення якої не було здійснене у встановленому законом порядку, а тому така є самочинним будівництвом.

З матеріалів справи встановлено, що, здійснивши самочинне будівництво, позивач не зверталася до Державної інспекції архітектури та містобудування України для набуття права власності та введення об`єкта до експлуатації в установленому законом порядку, а одразу звернулася до суду з позовом про визнання права власності, що свідчить про відсутність спору про право.

Міська рада не є особою, яка порушила, не визнає чи оспорює права позивачки, тому суд першої інстанції, порушуючи вимоги законодавства, замінив собою органи державної влади, що уповноважені на здійснення оформлення права власності на нерухоме майно, та визнав на нього право власності за позивачем за відсутності між сторонами спору про право цивільне.

За таких обставин, посилання позивачки на висновок будівельно-технічної експертизи №03/22 від 18.02.2022 року (а.с.13-21), згідно з яким, самочинно збудована прибудова відповідає вимогам ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» та нормативно-правовим актам у галузі будівництва щодо рівня комфорту, параметрів квартири, експлуатації приміщень у багатоквартирному будинку, інженерно-геологічним та гідрогеологічним умовам земельної ділянки, наявним інженерним мережам, санітарним, пожежним вимогам та правилам утримання будинків і прибудинкових територій тощо, не має правового значення для вирішення даного спору, а тому не враховується апеляційним судом.

З цих підстав апеляційним судом не враховуються й надані апеляційному суду дозвільні документи на підготовку матеріалів погодження по вибору земельної ділянки для добудови житлової кімнати до будинку АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_3 , квартира якої, слід розуміти, знаходиться поверхом нижче, ніж квартира позивачки (а.с.142-146).

Таким чином, з наведених вище мотивів, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1488 грн. 60 коп. підлягають стягненню з позивачки у користь апелянта.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України задовольнити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 21 грудня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Державної інспекції архітектури та містобудування України судові витрати, понесені по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, в розмірі 1488 гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 15 вересня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич