Справа №442/5533/23
Провадження №2/442/1139/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючої судді - Курус Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про позбавлення батьківських прав,

з участю секретаря судового засідання - Федишина Б.І.,

позивача - ОСОБА_1 , його представника - адвоката Якиміва І.П.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Подставек Г.,

в с т а н о в и в :

09.08.2023 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову посилається на те, що з 20.10.2012 року перебував у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , які припинились у 2022 році через різницю характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Від даного шлюбу у них народились дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.11.2022 в справі №438/878/22 визначено місце проживання дітей разом з батьком - ОСОБА_1 .

Зазначає, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров`я, хоча повинна це робити. Діти ображені на свою матір, не виявляють бажання спілкуватися, повністю відвикли від неї та сприймають її прихід (присутність), який відбувається раз на пів року, істерикою та в подальшому ще супроводжуються негативний психологічним станом. Вказує. Що він доглядає за дочкою та сином, утримує, забезпечує належний рівень проживання та дбає про їх психологічний стан.

09.08.2023 отримано відповідь №178603 щодо реєстрації місця проживання відповідачки - ОСОБА_2 .

10.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 29.08.2023.

Ухвалою від 29.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.09.2023.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Додатково вказали, що відповідачка не бере участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Протягом тривалого часу відповідачка не проявляє жодної ініціативи щодо побачення з дітьми, налагодження їхніх стосунків. Намагався зберегти матір дітям, проте остання залишила їх і більше року з ними не проживає.

Відповідачка позовні вимоги визнала, вказала, що після народження сина, у неї зникли материнські відчуття до дітей, вони її нервують, вона не хоче з ними жити, їй з ними нецікаво. Наміру змінюватись у неї немає, хоче жити для себе і сама, без дітей.

У судовому засіданні представник третьої особи позовні вимоги підтримала та пояснила, що питання про позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей було предметом розгляду опікунської ради. Зазначив, що позбавлення відповідачки батьківських прав сприятиме інтересам дітей, оскільки мати ними не цікавиться, не проявляє щодо них жодної материнської турботи та піклування, а діти мають тісний зв`язок з батьком.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, опитавши неповнолітню ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а.с. 17, 18.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Статтею 164 ЦК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_2 , будучи матір`ю, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своїх доньки та сина з 2018 року. Протягом зазначеного терміну матеріально не утримувала своїх дітей, не утримує їх на даний час і в подальшому не має наміру займатися вихованням та матеріальним забезпеченням дітей, про що ствердила як в судовому засіданні, так і зазначила в заяві, посвідченій приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області від 20.07.2023, зареєстровано в реєстрі за №289., а.с.25.

Ухилення її від виконання батьківських обов`язків полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку її природних здібностей та готування її до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Незабезпечення належних умов проживання та виховання, не виявлення інтересу до дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 , знайшли своє підтвердження також у акті обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 09.09.2022 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого діти проживають разом з батьком, мають окрему кімнату, яка облаштована необхідними меблями: ліжком, письмовим столом, шафою для одягу, комп`ютерною технікою для навчального процесу, кутком дозвілля.. У будинку є усі комунальні зручності, зроблено сучасний ремонт. Батько з дітьми проживає сам. Мати дітей з ними не проживає, має з ними не приязні стосунки, рідко їх відвідує та спілкується з ними, а.с.15-16.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Суд з належною увагою ставиться до наданих в судовому засіданні пояснень неповнолітньої ОСОБА_3 , яка підтвердила, що проживає з братом та батьком. Не підтримує жодних відносин з матір`ю, яка з ними не проживає. Зазначила, що мати не займалась її вихованням, не відводила її в школу, не цікавилась ніколи її навчанням, розвитком, не допомагала їй, а коли жила з ним, сварила їх з братиком, могла і вдарити. Мати не вітає її з Днем народження, не дарує подарунків, а тому не хоче мати таку матір і не хоче з нею жити.

Разом з тим, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і безумовним втручанням у права, які передбачені ч. 1 ст. 8 Конвенції. Тому обставини цієї справи належить проаналізувати через призму умов ч. 2 цієї статті.

Для цього суд вважає необхідним звернутись до прецедентної практики ЄСПЛ як джерела права (п. 4 ст. 10 ЦПК України).

У справі «Хант проти України» (Заява N 31111/04) під час розгляду питань позбавлення батьківських прав у п. 50 Рішення Суд зазначив, що «…втручання не становить порушення статті 8, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей…»

Позивач ОСОБА_1 порушив питання позбавлення батьківських прав для захисту інтересів дітей - дочки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 , внаслідок ухилення матір`ю від виконання своїх обов`язків. Висновок компетентного державного органу також обґрунтований інтересами дітей. Тому, суд приходь до переконання, що процедура позбавлення батьківських прав у даному випадку переслідувала законну мету.

Щодо «необхідності у демократичному суспільстві», суд вважає, що ця необхідність має бути пов`язана з діями матері, під час вирішення питань позбавлення її батьківських прав і прийняття рішень із цього приводу компетентними органами (органи опіки та піклування, місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, суд).

В даній справі, мати з батьком дітей проживає окремо від них. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.11.2022 у справі №438/878/22 визначено місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 разом з батьком - ОСОБА_1 , а.с.11-14.

Згідно витягів з реєстру територіальної громади №2023/001788917, №2023/001790352 від 28.02.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані на АДРЕСА_1 , а.с. 23,24. Батько - ОСОБА_1 теж зареєстрований за вказаною адресою, а.с.7-8.

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради, даний орган вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , стосовно її малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначений висновок, крім врахування умов проживання та виховання дитини, мотивований, зокрема, тим, що ОСОБА_2 подала нотаріально посвідчену заяву про те, що вона з 2018 року не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Протягом зазначеного терміну матеріально не утримувала своїх дітей, не утримує їх на даний час і в подальшому не має наміру займатися вихованням та матеріальним забезпеченням дітей.

Даний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради від 03.07.2023 №200, а.с.28-29.

Крім цього, в судовому засіданні відповідачка позов визнала, погоджується, щоб її позбавили батьківських прав, оскільки не має наміру та бажання виховувати своїх дітей, до яких у неї відсутні будь-які материнські почуття.

А тому, суд зазначає, що відповідачка була залучена до процесу прийняття рішень, розглядаючи провадження в цілому, в тій мірі, яка є достатньою для забезпечення відповідного захисту її інтересів, однак своєю поведінкою свідомо нехтувала наданими їй права та обов`язками, що в свою чергу не відповідає інтересам дитини.

Слід зазначити, що ст. 166 СК України передбачає правові наслідки позбавлення батьківських прав, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Це означає, що батьки, позбавленні батьківських прав, втрачають усі права, основані на факті спорідненості з дитиною. Маються на увазі ті права, що належать батькам і здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття.

Тобто, батьки втрачають перш за все право на виховання дітей з усіма пов`язаними з цим правомочностями, вони не можуть вирішувати питання виховання дитини вдома, а також передати її на виховання іншим особам, дитячим закладам, визначати місце проживання дитини, відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, давати згоду на всиновлення, бути опікуном, піклувальником, не можуть бути усиновителями. Той з батьків, якого позбавлено батьківських прав, втрачає право обирати місце проживання дитини, дозволяти або забороняти виїжджати до іншої країни.

Отже, судом встановлено, що відповідачка від виконання своїх обов`язків відносно доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 щодо їх утримання та виховання ухиляється, і в подальшому не має наміру займатися вихованням та матеріальним забезпеченням дітей.

За таких обставин суд вважає, що такі дії відповідачки є навмисними і свідомо направлені на звільнення від утримання, догляду і будь-якого піклування, пов`язаного з вихованням дітей. Таке ставлення матері об`єктивно не може сприяти нормальному вихованню дітей, яким потрібно постійно відчувати на собі батьківську любов, піклування, увагу та турботу.

Вищенаведене дає суду підстави для задоволення позову, так як відмова матері від дитини є неправозгідною та суперечить моральним засадам суспільства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 150, 164, 165 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 12, 81, 141, 259, 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо малолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради, місцезнаходження - вул. Шевченка, 42, м. Борислав Львівської області.

Повний текст рішення складено 21 вересня 2023 року.

Головуюча - суддя Курус Р.І.