г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/1341/23
Номер провадження 2/213/841/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Мазуренка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Гусарової О.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянув заочно у відкритому судовому засіданні в залі Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_3 про захист прав власника шляхом припинення договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулась до суду в інтересах ОСОБА_2 із зазначеним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 та після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира АДРЕСА_1 . Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, в якому зазначено, що вищевказана квартира обтяжена договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом 27.10.2005, іпокетодержателем за яким є ОСОБА_3 . Договір іпотеки укладений на виконання договору позики, укладного між останніми. Відповідач не звертався до ОСОБА_5 за її життя після настання строків для погашення позики. Вимоги про погашення боргу до позивача, як до спадкоємця, не надсилав. Строк для пред`явлення кредитором вимог до спадкоємця позичальника та іпотекодавця сплив. Просить визнати такою, що припинена іпотека за іпотечним договором. укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , обов`язки за яким перейшли до спадкоємця іпотекодавця ОСОБА_2 ; зняти заборону відчуження нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про обтяження 2546077.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та викладені в ньому обставини, просила вимоги задовольнити. В подальшому надала заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного рішення у справ не заперечує.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Відповідач відзив на позов не надав, про причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань до суду не направив. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди сторони позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року відкрито провадження у цій справі та витребувані докази.

Вислухав представника позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 (а.с.5). За життя, їй на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2002, належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с.8,32,33).

26 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала в позику 17850 грн, що на день укладення договору еквівалентно 3500 доларам США, із строком виплати боргу 26.10.2006.

З метою забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики, між іпотекодержателем ОСОБА_3 та іпотекодавцем ОСОБА_4 27.10.2005 укладено договір іпотеки, предметом іпотеки виступила квартира АДРЕСА_1 (а.с.25-26). Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Корнік Д.А., зареєстровані в реєстрі за номерами №1578 та № 1580 відповідно.

На підставі договору іпотеки до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 28.10.2005 внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: тип обтяження: заборона на нерухоме майно, об`єкт обтяження - квартира АДРЕСА_2 (а.с.31).

Позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 02.02.2023, видане приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Убієнних Л.М. на квартиру АДРЕСА_1 . Спадкова справа №6/2021, зареєстровано у реєстрі за №33. У свідоцтві зазначено, що на зазначену квартиру накладено заборону відчуження на підставі договору іпотеки від 27.10.2005 (а.с.6). Право власності позивача на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується витягом з реєстру (а.с.7).

Також із листа Інгулецького відділу ДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 30.08.2023 за №28.9-34/69359 видно, що на виконанні у відділі не перебувало рішення суду або виконавчий напис щодо стягнення з ОСОБА_4 суми боргу за договором займу на користь ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є дружиною позивача. У чоловіка ще є брат та сестра, яка проживає в АР Крим, з якою зараз вони не спілкуються. В 2020 році померла мати позивача. Їй відомо, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 перебувала в іпотеці. За життя свекрухи, зі слів останньої свідку відомо, що позику виплатила сестра. Позивач постійно проживав у вказаній квартирі, сплачував комунальні платежі. Ніхто не звертався за сплатою боргу.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають із права спадкодавця на вільне розпорядження успадкованим майном та щодо припинення іпотеки.

В статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власник має права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Як встановлено судом квартира, яка є власністю позивача перебуває в іпотеці, іпотекодавцем якого була колишній власник квартири.

Відповідно до ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч.1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, за вказаних умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

В даній справі суд враховує, що договір позики між відповідачем ОСОБА_3 та спадкодавцем ОСОБА_4 , на забезпечення виконання якого укладено договір іпотеки, було укладено на строк 1 рік, дата повернення боргу 26.10.2006 року. З моменту виникнення права вимоги повернення позики і до моменту смерті боржника ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто протягом майже 14 років, кредитор (іпотеко держатель) не звертався до позичальника з вимогами про погашення боргу та стягненням на предмет іпотеки. Судом не встановлено однозначно, що позика не була погашена.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник померла, спадкоємцем якої є позивач.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина перша статті 1282 ЦК України).

Положеннями Закону України «Про іпотеку» такої підстави як припинення іпотеки у зв`язку із смертю іпотекодавця не встановлено.

Натомість в ст. 23 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Оскільки спадкодавець був і позичальником за кредитним договором, й іпотекодавцем за договором іпотеки, після його смерті відбувається заміна позичальника за кредитним договором на спадкоємця, який прийняв у спадщину спадкове майно. Отже у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця . Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця.

Такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Як передбачено статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше.

Таким чином, правовідносини, що виникли між позикодавцем та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положеньст. 1282 ЦК України.

Частинами 2, 3 статті 1281 ЦК України (із змінами, внесеними згідно із Законом №2478-VIII від 03.07.2018) передбачено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження №14-53цс18).

Строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №495/1933/15-ц (провадження №61-14038св18).

Слід зазначити, що суду не надані докази наявності в матеріалах спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 , вимоги відповідача іпотекодержателя до спадкоємця.

Своїм правом витребувати позику чи реалізувати своє право одержати задоволення своїх вимог з вартості предмета іпотеки відповідач, за життя боржника, також не користався. Будь-яких виконавчих проваджень щодо стягнення коштів з ОСОБА_4 за договором позики на користь ОСОБА_7 , відкрито не було.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до ч. 4 ст.1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналогічного висновку дійшов і ВС/КЦС в постанові по справі №759/12484/15 від 11.03.2019 року, суд касаційної інстанції підкреслив, що відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження №14-53цс18).

Враховуючи викладене, суд доходи висновку що вимога про визнання іпотеки припиненою підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить права володіння. користування та розпорядження своїм майном Власник володіє, користується та розпоряджеється своїм майном на власний розсуд.

Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Як передбачено ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.

Запис про заборону на відчуження об`єкту нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить позивачу, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек обмежує права позивача та позбавляє можливості в повній мірі розпоряджатися вказаним майном.

Відповідно до ч.3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 44 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Законодавством передбачений порядок та підстави зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії зокрема накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації.

Згідно п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. N 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Про зняття заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора.

Про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна (п.6.1 глави 15 розділу ІІ вказаного Порядку).

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, запис про заборону на відчуження об`єкту нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить позивачу, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек обмежує права позивача та позбавляє можливості в повній мірі розпоряджатися вказаним майном.

Враховуючи вищевикладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Оскільки позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, останні покладаються на нього.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 391, 1281, 1282 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 247, 263-265, 268, 273, 280, 282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати такою, що припинена, іпотека за іпотечним договором від 27 жовтня 2005 року, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Корнік Д.А., зареєстрованим в реєстрі за номером № 1580, обов`язки за яким перейшли до іпотекодавця ОСОБА_2 .

Зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про обтяження 2546077.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту судового рішення 20 вересня 2023 року.

Суддя В.В.Мазуренко