КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 753/753/23 Головуючий у суді першої інстанції - Лужецька О.Р.
Номер провадження № 22-ц/824/7719/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А.(суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування упущеної вигоди, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування упущеної вигоди, відповідно до якого просив: стягнути з відповідача на його користь суму упущеної вигоди в розмірі 250 000 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що за програмою «Є-робота» за допомогою порталу «Дія» він звернувся для отримання гранту в розмірі 250 000 грн, однак йому було відмовлено у зв`язку із тим, що він фігурує у кримінальній судовій справі.

ОСОБА_1 зазначав, що він звертався до Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві з клопотанням про закриття кримінального провадження відносно нього, але відповідач не вчинив жодних дій, внаслідок чого йому було відмовлено у видачі коштів.

Відтак, позивач вважає, що такими діями відповідача йому завдано збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 250 000 грн та які мають бути стягнуті з відповідача, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої апелянт вказує, що ним були проведені всі необхідні дії для отримання гранту та заяву на отримання гранту було прийнято, проте відмова в отриманні гранту була спричинена саме фігуруванням його в кримінальному провадженні.

ОСОБА_1 вважає, що вказане підтверджує наявність упущеної вигоди, оскільки у разі відсутності кримінального провадження, він отримав би грант, а отже бездіяльністю відповідача щодо своєчасного закриття кримінального провадження йому завдано збитків у вигляді упущеної вигоди.

Крім того, наголошує, що його звернення щодо закриття кримінального провадження в порушення ст. 220 КК України залишились без задоволення, що також підтверджує наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльність відповідача та відмовою йому в отриманні гранту, що є збитками для нього, оскільки майно, яке реально могло збільшитись, не збільшилось не з його вини.

Тому суд помилково не встановив причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та настанням збитків.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року та постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 через вебпортал «Дія» за програмою «Є-Робота» подав заяву на отримання гранту в розмірі 250 000 грн, однак йому було відмовлено через те, що він фігурує у кримінальних судових справах (а.с.7-8, 10-13).

З копії листа-відповіді від 07 жовтня 2022 року Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві адресованого позивачу вбачається, що позивач звертався до відповідача з клопотанням про закриття кримінального провадження №0001395. Дарницьким управлінням поліції ГУ НП у м. Києві було повідомлено ОСОБА_1 , що вказане клопотання не підлягає розгляду, оскільки він у матеріалах кримінального провадження №0001395 не має жодного процесуального статусу (а.с.9).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , мотивував своє рішення тим, що належних доказів, існування будь-яких кримінальних проваджень, в яких би ОСОБА_1 мав процесуальний статус відповідно до КПК України, позивачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи. Також позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення як необхідної умови застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих відповідачем, оскільки позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинення відповідачем збитків, понесення збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними позивачем збитками в розмірі 250 000 грн, що є необхідним при заявлені до стягнення упущеної вигоди. Суд вказав, що позивачем не доведено, які саме його права або інтереси порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і що саме задоволення позову про стягнення упущеної вигоди в розмірі 250 000 грн призведе до поновлення конкретного порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, згідно положень статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи та надані позивачем та відповідачем докази, апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції вірно зазначив про те, що ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів того, що він має процесуальний статус відповідно до КПК у кримінальних провадженнях, відкритих відносно нього.

Більше того, як встановлено судом, відповідно до листа-відповіді від 07 жовтня 2022 року Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві адресованого позивачу вбачається, що позивач звертався до відповідача з клопотанням про закриття кримінального провадження №0001395. Дарницьким управлінням поліції ГУ НП у м. Києві було повідомлено ОСОБА_1 , що вказане клопотання не підлягає розгляду, оскільки він у матеріалах кримінального провадження №0001395 не має жодного процесуального статусу.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 має процесуальний статус у яких-небудь кримінальних провадженнях матеріали справи не містять.

Апеляційний суд звертає увагу, що таким доказом не може бути і надана позивачем копія відповіді щодо не отримання ним гранту у зв`язку із вказаними обставинами, оскільки жодної конкретної інформації вказане повідомлення не містить, в тому числі саме і той факт, що дана відмова у наданні ґранта була пов`язана саме із кримінальним провадження №0001395, розслідування по якому проводить Дарницьке управління поліції ГУ НП у м. Києві.

Таким чином, позивачем не було належним чином доведено обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача грошових коштів у розмірі 250 000 грн.

Крім того, апеляційний суд також враховує наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 зазначив відповідачем Дарницьке управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до статті 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій.

Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Дарницьке управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві є територіальним (відокремленим) структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у м. Києві та статусу юридичної особи не має.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Враховуючи зазначене, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, та не можуть свідчити про його не законність чи необґрунтованість.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що повинна бути залишена без задоволення.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв