Ухвала

21 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 369/11983/17

провадження № 61-13227ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Тітова М. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в справі за позовом державного підприємства «Антонов» до ОСОБА_2 , Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру У Київській області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

07 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу у вказаній справі.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду судом касаційної інстанції з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

До касаційної скарги ОСОБА_1 додано докази сплати судового збору у розмірі 9 600, 00 грн, проте незрозуміло, чим керувався заявник при визначенні розміру судового збору за подання касаційної скарги, не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами розмір сплаченого судового збору.

Підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору за подання касаційної скарги становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, що діяла на момент звернення з позовом) судовий збір за подання до суду юридичною особою позовної заяви немайнового характеру становив 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий збір за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру становив 1, 5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння є вимогою майнового характеру, а тому відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з позовом позивач повинен був сплатити судовий збір за три вимоги немайнового характеру (про визнання незаконним та скасування рішення; про зобов'язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки; про визначення порядку використання судового рішення) - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожну з вимог немайнового характеру та за одну вимогу майнового характеру (про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки) у розмірі 1, 5 відсотка ціни позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року рішення суду першої інстанції було скасовано та позов задоволено частково. Тобто фактично постанова суду апеляційної інстанції оскаржується заявником в частині задоволених позовних вимог (про витребування майна з чужого незаконного володіння; про визнання незаконним та скасування рішення; про зобов'язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено, що з 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 1 600, 00 грн.

Ураховуючи позовні вимоги, а також вимоги касаційної скарги, судовий збір за подання касаційної скарги в частині оскарження двох задоволених позовних вимог немайнового характеру становить 6 400, 00 грн (1 600, 00 грн * 1 * 2 * 200 %).

Тобто заявником надано докази сплати судового збору в частині оскарження вимог немайнового характеру.

Поряд з цим згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Проте аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів не дозволяє встановити ціну позову щодо вимоги майнового характеру, оскільки неможливо встановити вартість спірного майна, витребувати яке з чужого незаконного володіння просив позивач.

Таким чином, заявнику необхідно надати суду касаційної інстанції інформацію про ціну позову в частині вимоги майнового характеру, а також самостійно визначити розмір судового збору за подання касаційної скарги в цій частині, підтвердивши його належними доказами (зокрема, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел стосовно ринкової вартості майна) та сплатити судовий збір у розмірі 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням вартості майна, витребувати яке з чужого незаконного володіння просив позивач.

Ураховуючи викладене, оскільки заявником до касаційної скарги додано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 9 600, 00 грн, то ОСОБА_1 необхідно доплатити різницю судового збору щодо вимоги майнового характеру, визначену відповідно до вимог закону.

Також суд звертає увагу заявника на те, що відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» розрахунок розміру судового збору за подання касаційної скарги в частині оскарження вимоги майнового характеру слід здійснювати, виходячи зі ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви, а не з тієї суми, яка фактично була сплачена позивачем.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перерахований або внесений до ГУК у м. Києві/Печерс.р-н/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Крім того, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Оскаржуючи судові рішення, зазначені у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосуваннясудом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов'язково наводитись у взаємозв'язку із посиланням на відповіднийпункт (пункти) частини другої статті389 ЦПК України як на підставудля касаційного оскарження судових рішень.

У касаційній скарзі зазначено, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм процесуального права. Також з посиланням на пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України ОСОБА_1 вказує, що апеляційний суд ухвалив рішення про його права та інтереси, хоча він не був залучений до участі у справі.

Крім того, касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не дослідив всі зібрані у справі докази, не врахував висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, суди встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

При цьомузаявник не визначає підставами касаційного оскарження відповідні пункти частини другої статті 389 ЦПК України, натомість у скарзі є лише посилання на пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України, яким передбачено підставу для скасування судових рішень, а не підставу касаційного оскарження.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення та обґрунтування випадків (випадку), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов'язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У касаційній скарзі повинно бути зазначено конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга та обґрунтовано (мотивовано) наявність цієї підстави (підстав).

Отже, заявнику слід уточнити підстави касаційного оскарження.

Також відповідно до пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.

ОСОБА_1 називає свою скаргу «касаційна скарга на постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2019 року». У тексті скарги заявник зазначає про оскарження ним вказаних вище судових рішень.

Поряд з цим у прохальній частині касаційної скарги ОСОБА_1 просить поновити йому строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року та рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2019 року, відкрити касаційне провадження за його касаційною скаргою на зазначені судові рішення, проте скасувати просить лише постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 необхідно уточнити зміст та прохальну частину касаційної скарги, зокрема, чітко зазначити, які саме судові рішення ним оскаржуються.

Таким чином, заявнику необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги разом із копіями скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали із уточненням змісту та прохальної частини касаційної скарги, із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї підстави (підстав), а також надати інформацію про ціну позову в частині оскарження вимоги майнового характеру та у разі необхідності доплатити судовий збір, розмір якого має бути визначений заявником самостійно відповідно до вимог закону.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи наведене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху.

Встановити для усунення недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Тітов