ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/496/23 Номер провадження 22-ц/814/4229/23Головуючий у 1-й інстанції Рябченко В.В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Карпушина Г.Л.; суддів: Кузнєцової О.Ю., Прядкіної О.В., при секретарі: Буйновій О.П., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», про захист прав споживача та визнання кредитної Угоди № 631006798 від 28 серпня 2018 року частково недійсною, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року поивач ОСОБА_1 звернувся в Шишацький районний суд Полтавської області з позовом до відповідача з зазначеними позовними вимогами.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 28 серпня 2018 року між ним та Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є у зв`язку зі зміною назви Акціонерне товариство «Сенс Банк», була укладена Угода № 631006798 про надання кредиту, обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на наступних умовах: відсоткова ставка 24% річних. Видача кредиту позивачу було здійснено на підставі Оферти на укладення Угоди про надання кредиту № 631006798, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та Акцепту Банку пропозиції на укладення Угоди про надання кредиту №63100679, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28 серпня 2018 року (що разом собою являє кредитний договір). Окрім сплати відсотків у розмірі 24% річних відповідач також встановив на постійній основі плату за розрахунково-касове обслуговування 3,5% щомісячно від суми заборгованості. Встановивши сплату щомісячної комісії, відповідач на думку позивача не зазначив, за які саме послуги, сплачується комісія. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за обслуговування кредиту банком, що на його думку не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів».

На підставі зазначених доводів прохав визнати кредитну угоду в частині встановлення обовязку щодо сплати щомісячної комісії за розрахунково-касове обслуговування недійсної та зобовязати здійснити відповідача перерахунок платежів за кредитом.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 27 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживача та визнання крдитної угоди частково недійсною залишено без задоволення.

З даним рішенням не погодився ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просив рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 27 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування своєї позиції апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення є необ`єктивним та необгрунтованим. На підтвердження своєї позиції посилається на те, що суд неповно з`ясував всі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Так, скаржник стверджує, що АТ «Сенс Банк», під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав суду докази, які свідчили б про те, що позивач міг і повинен був довідатися про ймовірне порушення свого права 28.08.2018 року, адже у кредитній угоді №631006798 від 28.08.2018 року жодним чином не зазначається про те, що Позивач був ознайомлений із оспорюваним фактом (стягненням щомісячної комісії 3,5%). Відтак, вважає, що перебіг позовної давності у даному випадку слід відраховувати від дати, на яку є документальне підтвердження, що відповідач був ознайомлений із нарахуванням щомісячної комісії у розмірі 3,5%.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанцїі без змін.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. На момент розгляду справи був присутній позивач, представник позивача подав заяву з проханням справу слухати у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 28.08.2018 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого у зв`язку зі зміною назви АТ «Сенс Банк», було укладено угоду №631006798 про надання кредиту, обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії на наступних умовах: відсоткова ставка 24% річних.

Видача кредиту позивачу було здійснено на підставі оферти на укуладання Угоди про надання кредиту №631006798, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії та Акцепту Банку пропозиції на укладення Угоди про надання кредиту №631006798, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 28.08.2018 року (що разом є кредитним договором) (а.с.4-5).

Позивач вказував, що окрім відсотків у розмірі 24% річних відповідач також встановив на постійній основі плату за розрахунково-касове обслуговування 3,5% щомісячно від заборгованості.

Із банківських виписок по кредиту №631006798 вбачається, що з платежів по кредиту, здійснюваних ОСОБА_1 , щомісячно списувалися комісії за розрхуноково-касове обслуговування із 12.01.2019 по 30.07.2022 року (а.с.8-14).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції визнавши обгрунтованими позовні вимоги позивача, виходив з того, що оскільки кредитний договір особисто підписаний позивачем 28.08.2018 року, саме з цієї дати він ознайомився або ж мав вільну можливість ознайомитись з його умовами, в подальшому він щомісячно мав дані проте, що з нього відраховується комісія, останній пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав.

Із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору є підписи представника Банку та безпосередньо позичальника. Жодних зауважень чи застережень у Позивача на момент укладення та підписання договорів не було. Підписання свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов`язки, зазначені у договорі.

За нормами частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із положеннями статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить

Статтями 18, 19 Закону «Про захист прав споживачів» визначено підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Такі умови є несправедливими тоді, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята вказаної статті). Вказані норми містять положення про заборону нечесної підприємницької практики будь-якої підприємницької діяльності або бездіяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Поняттям такої практики охоплюється, зокрема, будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, тобто спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Така практика вводить в оману, зокрема, стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Законом України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом відносено витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту (пункт 4 частини першої статті 1). Цей же пункт з 19 жовтня 2019 року визначив, що до загальних витрат за споживчим кредитом належать витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Виходячи з втановлених обставин справи та змісту вказаних нормативних актів оспорюваний пункт кредитного договору зобов`язав позивача придбати платну послугу з розрахунково-касового обслуговування карти, чим обмежив надані йому законодавством права, зумовлені забороною банку вимагати від клієнта придбання будь-яких послуг як обов`язкову умову, зокрема, для отримання кредиту. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України така умова є недійсною.

Відтак, висновки суду першої інстанції, які не оскаржувалися сторонами, щодо обгрунтованості позовних вимог позивача є правильними

Щодо застосування строку загальної позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положення ч. 1 ст. 261 ЦК України визначають, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи та норми права, колегія суддів доходить висновку, що заява відповідача про застосування строку загальної позовної давності підлягає задоволенню, оскільки позивач користувався кредитними коштами шляхом зняття та внесення коштів на картковий рахунок протягом тривалого часу а саме: з вересня 2018 року по травень 2023 року, тому він мав достатньо часу, щоб звернутися за захистом своїх інтересів до суду в межах строку позовної давності, підстав для зупинення, переривання перебігу позовної давності позивач не вказує.

Відтак, доводи апелянта про те, що АТ «Сенс Банк», під час розгляду справи в суді першої інстанції не надав суду докази, які свідчили б про те, що позивач міг і повинен був довідатися про ймовірне порушення свого права 28.08.2018 року, адже у кредитній угоді №631006798 від 28.08.2018 року жодним чином не зазначається про те, що Позивач був ознайомлений із оспорюваним фактом (стягненням щомісячної комісії 3,5%), суд відхиляє з тієї підстави, що ОСОБА_1 , підписавши кредитну угоду із банком, був обізнаний із умовами надання кредиту, користувався кредитними коштами (як вбачається із наданої ним же виписки), здійснював зарахування на свій рахунок, погашаючи, зокрема, списання комісії за розрахунково-касове обслуговування основної картки (щомісячно, від суми заборгованості) було відкритим, а отже у нього було достатньо часу та можливостей, щоб звернутися за захистом своїх інтересів до суду.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування даної ухвали суду.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 27 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2023 року.

Головуючий суддя : ________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: __________________ О.В. Прядкіна __________________ О.Ю. Кузнєцова