Справа № 466/1236/23 Головуючий у 1 інстанції: Едер П. Т.
Провадження № 22-ц/811/1879/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю представника апелянта адвоката Жарського І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2023 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

В С Т А Н О В И В:

у лютому 2023 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд із вказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 14 922 грн 73 коп. за кредитним договором № б/н від 04 липня 2011 року.

Позов мотивовано тим, що 04 липня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 04 липня 2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 22 січня 2020 року. 27 серпня 2020 року банком направлена претензія кредитора до Третьої Львівської державної нотаріальної контори, на яку отримано відповідь 22 вересня 2020 року, згідно якої претензію кредитора переслано до приватного нотаріуса Попович Ганни Іванівни за місцем заведення спадкової справи та 01 жовтня 2020 року отримано відповідь, що спадкоємцем померлого позичальника є відповідач ОСОБА_1 . 18 серпня 2021 року спадкоємцю позичальника направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але жодних дій не було виконано. Станом на дату смерті боржника, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 04 липня 2011 року становить 14 922 грн 73 коп., і така складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 14 758 грн 80 коп. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 163 грн 93 коп., яку позивач просить стягнути із спадкоємця ОСОБА_1 , який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що звернувшись у лютому 2023 року до суду з даним позовом, позивач пропустив строк, визначений статтею 1281 ЦК України, адже принаймні з 05 серпня 2020 року (часу коли банк звертався до нотаріуса із згаданою вище претензією), та часу, коли позивач як кредитор повідомлений приватним нотаріусом про спадкоємця позичальника (відповідача), який 04 серпня 2020 року отримав свідоцтва про право на спадщину за законом, банк міг звернутися до суду протягом шести місяців, однак цього не зробив, що позбавляє позивача права відповідної вимоги до спадкоємця.

Не погоджуючись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило таке в апеляційному порядку, подавши в липні 2023 року апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно розглянув дану справу у порядку спрощеного позовного провадження, всупереч вимогам статті 274 ЦПК України. Також невірними є висновки суду щодо пропуску позивачем строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, адже ним в межах шести місяців реалізовано право пред`явити вимогу до спадкоємця позичальника, який помер, шляхом її подання не безпосередньо спадкоємцю, а через нотаріуса.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення норм процесуального права.

Згідно частин першої, другої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

- у справі, що переглядається, заявлено вимогу про стягнення боргу кредитором спадкодавця (а.с. 3-6);

- ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, а також ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. При цьому в ухвалі Шевченківського районного суду м. Львова від 03 березня 2023 року зазначено, що «згідно правил частини шостої статті 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог статті 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження» (а.с. 76).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року в справі № 569/3757/20 (провадження № 61-14023св20) зазначено, що «суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що ця справа не могла бути розглянутою за правилами спрощеного позовного провадження, не надав оцінки відповідним доводам апеляційної скарги, не врахував, що зазначена підстава є обов`язковою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. Тому суд апеляційної інстанції зробив неправильний висновок про залишення без змін рішення суду першої інстанції».

У пункті 7 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в справі спір виник щодо спадкування, оскільки позивач як кредитор спадкодавця пред`явив вимогу до його спадкоємця, на підставі положень статей 1281 та 1282 ЦК України, які розміщені в Книзі шостій «Спадкове право» ЦК України.

Саме такі висновки щодо неможливості розгляду справ, позови в яких пред`явлено на підставі положень статей 1281 та 1282 ЦК України, за правилами спрощеного позовного провадження, викладені в постановах Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 233/1537/18-ц (провадження № 61-6618св19) та від 04 березня 2020 року у справі №398/2775/17 (провадження № 61-19939св19).

Судом встановлено, що 04 липня 2011 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» № б/н та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 26).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 22 січня 2020 року Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48).

27 серпня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» за вих. №SAMDN1921 від 05 серпня 2020 року на адресу Третьої Львівської державної нотаріальної контори направлено претензію кредитора (а.с. 60).

Згідно листа Третьої львівської державної нотаріальної контори №2224/01-16 від 09 вересня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомлено, що претензію кредитора надіслано до приватного нотаріуса Попович Ганни Іванівни за місцем заведення спадкової справи (а.с. 61).

Листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Ганни Іванівни за вих. № 69/02-14 від 25 вересня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» повідомлено, що нею, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Ганною Іванівною відкрито спадкову справу померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . Спадкоємцем за законом до майна померлої є її син ОСОБА_1 . Оскільки інших спадкоємців, відповідно до статті 1261 ЦК України, до майна померлої ОСОБА_2 не було, претензій зі сторони третіх осіб, у визначений законом термін для спадкування, не надходило, то згідно статті 1298 ЦК України, на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 видано Свідоцтва про право на спадщину за законом її синові ОСОБА_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємця ОСОБА_1 нотаріусом повідомлено про боргові зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 62).

Листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Ганни Іванівни за вих. № 70/02-14 від 25 вересня 2020 року ОСОБА_1 повідомлено, що приватним нотаріусом одержано претензію кредитора АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців померлої ОСОБА_2 про виконання боргового зобов`язання на суму 14 939 грн 95 коп., та надіслано разом з листом копію претензії кредитора (а.с. 99).

АТ КБ «Приватбанк» направлено відповідачу ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 лист-претензію за вих. № SAMDN1921 від 21 липня 2021 року, згідно якої встановлено, що 04 липня 2011 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № б/н. Банку відомо, що позичальник ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на дату смерті заборгованість позичальника складає 14 922,73 грн. (а.с. 63).

Згідно поданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04 липня 2011 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 станом на 31 травня 2015 року заборгованість позичальника перед банком становить 14 922,73 грн, в така складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 14 758,80 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 163,93 грн (а.с. 9-11, 12-14, 15-18).

Згідно зі статтею 1050 та частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до статей 1048, 1056-1 цього Кодексу.

У статті 527 ЦК України визначено, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом статей 526, 527, 530, 532, 532 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Згідно із статтею 1282 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Відповідно до статті 1281 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника, у разі його смерті, за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.

Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зроблено висновок, що «спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього. Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги. Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України».

У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року в справі №205/2554/14 (провадження № 61-9546св19) зазначено, що:

«згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», що набрав чинності 04 листопада 2018 року і введений в дію 04 лютого 2019 року, встановлено, що цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію.

Відповідно до статті 1281 ЦК України у редакції, чинній на час прийняття ОСОБА_2 спадщини, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

При вирішенні спору про стягнення із спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Судом установлено, що спірні правовідносини виникли 22 вересня 2018 року, після смерті спадкодавця, ОСОБА_2 прийняла спадщину 05 лютого 2019 року, відтак, застосуванню підлягає положення статті 1281 ЦК України у редакції після прийняття Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», тому апеляційний суд дійшов передчасного висновку про порушення позивачем строку пред`явлення вимоги до спадкоємця боржника. Таким чином, у порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, застосував положення статті 1281 ЦК України у редакції, яка діяла до прийняття Закону України від 03 липня 2018 року № 2478-VIII «Про внесення змій до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування, що призвело до неправильного вирішення справи».

У постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №758/8549/15-ц (провадження № 61-8438св18) зроблено висновок по застосуванню статті 1281 ЦК України і зазначено, що «вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса».

Аналогічний висновок про застосування норм права викладений Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц та від 11 липня 2018 року у справі № 495/1933/15-ц (провадження № 61-14038св18), на яку є посилання в апеляційній скарзі.

Зазначені висновки є релевантними по застосуванню до положень статті 1281 ЦК України у редакції Закону № 2478-VIII.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-75цс15 вказано, що «формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 907/50/16 (провадження № 12-122гс18) вказано, що «можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суди дійшли правильного висновку, що позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтями 32-38 ГПК України (в редакції, чинній на час винесення оскаржуваних судових рішень), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення відповідного права можна було отримати раніше».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 751/8797/17 (провадження № 61-47610св18) зазначено, що: «аналіз статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд, а вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено (частина друга статті 1282 ЦК України)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 320/9961/15-ц (провадження № 61-3471св18) зазначено, що: «наявність у кредитора померлого боржника відомостей про прийняття спадщини, що відкрилась після нього, його спадкоємцями, а також про коло спадкоємців, зумовлює початок перебігу позовної давності за правилами, визначеними частиною першою статті 261 ЦК України. У спадкових правовідносинах банк як кредитор спадкодавця та його спадкоємців наділений власними повноваженнями та самостійно визначає спосіб та порядок їх реалізації. Банк, звернувшись до нотаріуса з відповідною вимогою до можливих спадкоємців, реалізував своє право, передбачене правилом статті 1281 ЦК України, здійснюючи свої повноваження на власний розсуд та у власному інтересі. Невикористання надалі банком власних повноважень та нездійснення суб`єктивних прав не може бути поважною причиною пропуску відповідних строків та підставою для поновлення прав, втрачених (припинених) в результаті недобросовісного ведення власних справ такою особою (позивачем)».

У постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15 зроблено висновок, що «згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) вказано що «сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань».

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. […] Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18)).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

У справі, що переглядається встановлено, що:

- ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 ;

- згідно копії матеріалів спадкової справи № 16/2020, відкритої 13 липня 2020 року після смерті ОСОБА_2 , після її смерті до приватного нотаріуса 13 липня 2020 року із заявою про прийняття спадщини за законом звернувся син ОСОБА_2 ОСОБА_1 , якому на підставі заяви від 04 серпня 2020 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, цього ж числа приватним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом;

- в матеріалах спадкової справи також наявний лист приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Попович Ганни Іванівни (вих. № 70/02-14 від 25 вересня 2020 року) ОСОБА_1 , яким останнього повідомлено, що приватним нотаріусом одержано претензію кредитора АТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців померлої ОСОБА_2 про виконання боргового зобов`язання на суму 14 939 грн 95 коп., та надіслано разом з листом копію претензії кредитора;

- 27 серпня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (вих. № SAMDN1921 від 05 серпня 2020 року) на адресу Третьої Львівської державної нотаріальної контори направлено претензію кредитора щодо заборгованості позичальника ОСОБА_2 , яка була надіслана Третьою Львівською державною нотаріальною конторою (вих. № 2224/01-16 від 09 вересня 2020 року) до приватного нотаріуса Попович Ганни Іванівни за місцем заведення спадкової справи, а в подальшому переслана спадкоємцю ОСОБА_1 ;

- 21 липня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» (вих. № SAMDN1921) направило ОСОБА_1 лист-претензію, згідно якої встановлено, що 04 липня 2011 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № б/н. Банку відомо, що позичальник ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на дату смерті заборгованість позичальника складає 14922,73 грн.;

- з вказаним позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду 02 лютого 2023 року.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» скористалося своїм правом подати вимогу до спадкоємця позичальника через нотаріуса протягом встановленого законом строку, а після її незадоволення останнім, звернулося в межах строків позовної давності з вказаним позовом до суду, висновок суду першої інстанції щодо пропуску строку, як підстави для відмови в задоволенні позову, є невірним, адже ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини сторін у справі.

Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 04 липня 2011 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , відповідачем не спростований.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір за подання позову та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 травня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04 липня 2011 року у розмірі 14 922 грн 73 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14 758 грн 80 коп. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 163 грн 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2 684 грн 00 коп. судового збору за подання позову та 4 026 грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич