Провадження №22ц/812/850/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судових засідань: Лівшенком О.С.,

за участю: представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Вялової І.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №484/1341/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Максютенко Оксани Анатоліївни у приміщенні цього суду 24 травня 2023 року, повний текст якого складений 02 червня 2023 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (яка, зареєструвавши 08 листопада 2019 року шлюб, змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с. 34) про зменшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) знаходиться виконавче провадження № 5035439 з примусового виконання виконавчого листа №2/484/463/14, виданого 15 квітня 2014 року на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2014 року по справі 484/771/14-ц. Вказаним рішенням було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 щомісячно на утримання сина ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку. Позивач стверджує, що з часу ухвалення вищевказаного судового рішення про стягнення аліментів його сімейне становище змінилось, оскільки він одружився 30 квітня 2021 року з ОСОБА_7 та в іншому шлюбі у нього народилися діти: донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що є підставою для зменшення розміру аліментів відповідно до положень статті 192 СК України.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання дитини сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 частки його заробітку (доходу), до 1/8 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

03 квітня 2023 р. позивач надав суду клопотання про долучення доказів зміни його матеріального стану та перебування на його утриманні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (дитини дружини від першого шлюбу), та дружини ОСОБА_7 , яка доглядає дитину до 3-х років. Стверджує, що батько ОСОБА_11 не забезпечує матеріально свою дитину ОСОБА_10 , яка проживає з матір`ю.

05 травня 2023 року відповідачка надала суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволення позову. В обґрунтування заперечень зазначила, що позивач вводить суд в оману, оскільки зі свідоцтва про народження від 29 липня 2020 року (актовий запис №208) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_12 а не ОСОБА_13 , як зазначає в позові позивач та батьком якого вказано іншу особу ОСОБА_11 , а не позивача. Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення у нього суттєво погіршилось матеріальне становище, що він немає змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Та обставина, що у нього народилась донька ОСОБА_8 сама по собі не свідчить про погіршення стану позивача.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2023 року з урахуванням ухвали того ж суду від 02 червня 2023 року про виправлення описки у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем належними та достатніми доказами не доведено, що на його утриманні перебуває малолітній ОСОБА_9 та дружина ОСОБА_14 , оскільки як докази таких тверджень надано копію свідоцтва про народження ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьком якого зазначений не позивач, а інша особа ОСОБА_11 .

Суд не прийняв доводи позивача про перебування на його утриманні ОСОБА_10 (дитини дружини від іншого шлюбу), оскільки на її утримання стягуються аліменти з її батька ОСОБА_11 , тому таке не підтверджує зміну матеріального стану позивача.

Тому, суд виснував, що належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення його майнового стану.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Давидова О.Ю. посилається на те, що рішення суду ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, й просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що представником позивача помилково долучено до позовної заяви копію свідоцтва про народження дитини позивача у первісному вигляді, де батьком зазначений ОСОБА_11 . Однак у позовній заяві наголошувалось, що в іншому шлюбі у позивача народилося двоє дітей, тоді як цих обставин суд не перевірив. З огляду на вказані обставини можна стверджувати, що на утриманні позивача перебувають ще четверо: ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 . Наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина є достатньою підставою для зменшення розміру раніше стягнутих аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки адвокат Вялова І.М. просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального права. Зокрема, висновок суду про відмову у позові є обґрунтованим, оскільки позивачем не доведено погіршення його майнового стану. Так, зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його майнового стану, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2017/19. Так, позивач є військовослужбовцем, був мобілізований у зв`язку із воєнним станом у країні, має постійний дохід, якого не було на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів на користь позивачки від 03 березня 2014 року, оскільки на той час позивач був безробітним. У відзиві викладені також заперечення щодо долучення нових доказів, оскільки викладена у скарзі причина їх неподання в суд першої інстанції невиправдана помилка представника позивача не є поважною причиною, достатньою для їх долучення в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , та проживає зі своєю матір`ю відповідачкою у справі (а.с. 9).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 березня 2014 року по справі 484/771/14-ц було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 щомісячно на утримання сина ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку.

Звертаючись з цим позовом, ОСОБА_2 просив про зменшення вказаного розміру аліментів, які стягуються на утримання сина ОСОБА_15 , з 1/4 частини до 1/8 частини від усіх видів доходу (заробітку), посилаючись на зміну його сімейного стану, а саме народження та перебування на його утриманні малолітніх дітей ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а також дружини ОСОБА_7 через догляд за дитиною до досягнення трьох років, та доньки дружини ОСОБА_10 через ненадання на утримання останньої коштів її батьком.

Суд, відмовляючи у позові, виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на належно, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, досліджених доказах, повно та всебічно встановлених обставинах справи, яким дана відповідна правова оцінка.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частинами 1-2 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Частина 1 статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, згідно із частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду.

Відповідно до наведеної норми права підставою для зменшення розміру аліментів може бути таке погіршення майнового стану, стану здоров`я, зміна сімейного стану платника аліментів, яке унеможливлює сплату ним аліментів у попередньо визначеному розмірі.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 174, частини 1 статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмету спору та їх обґрунтування у позовній заяві, а в силу вимог частини 2 статті 83 ЦПК України позивач подає докази разом з поданням позовної заяви.

Суд в силу вимог частини 1 статті 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1 та 2 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведені положення закону, зміст позовних вимог, предмет доказування у справі, яка переглядається, позивач мав довести, а суд перевірити наявність достатніх підстав для зменшення розміру аліментів, зокрема, зміну сімейного стану, яка унеможливлює сплату аліментів на користь відповідачки у раніше визначеному судом розмірі.

На підтвердження своїх вимог щодо зміни сімейного стану позивачем надано свідоцтво про народження ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_8 , батьком якої вказано позивача (а.с. 6), та свідоцтво про народження ОСОБА_11 , видане 29 липня 2020 року, згідно якого батьком дитини, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , зазначений ОСОБА_11 відповідно до актового запису №208 (а.с. 7). Тобто батьком ОСОБА_12 зазначено не позивача, а іншу особу.

За такого позивачем доведено, що на його утриманні, окрім спільного з відповідачкою сина ОСОБА_6 перебуває донька ОСОБА_8 , а перебування на його утриманні іншої дитини та дружини ОСОБА_7 у зв`язку із доглядом за дитиною до трьох років, є недоведеним. Також будь-яких доказів на підтвердження того, яким чином після стягнення аліментів на старшого сина у зв`язку із зміною сімейного стану змінилася здатність сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі, позивачем не надавалось.

Тому суд першої інстанції обґрунтована виходив з того, що вказана у позові підстава для зменшення розміру аліментів є недоведеною.

Також, суд першої інстанції правильно не прийняв посилання позивача на перебування на його утриманні ОСОБА_10 (дитини дружини від іншого шлюбу), на утримання якої стягуються аліменти з її батька ОСОБА_11 , оскільки утримувати дитину, насамперед зобов`язані її батьки. Зокрема матір`ю ОСОБА_10 реалізовано право на стягнення аліментів на утримання доньки в судовому порядку. Тоді як позивач такого обов`язку не має.

З урахуванням викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме одруження та народження дитини ОСОБА_8 , не є безумовними підставами для зміни розміру аліментів.

За такого колегія суддів не приймає як безпідставні аргументи апеляційної скарги про доведеність підстав для зменшення розміру аліментів та вважає позовні вимоги недоведеними, а висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 таким, що відповідає вимогам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та вимогам процесуального закону, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини в іншому шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21).

Оскільки позивачем не доведено наявність передбачених статтю 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, зокрема, що мала місце така зміна його сімейного, матеріального стану та стану здоров`я, які суттєво вплинули на спроможність сплачувати аліменти, відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, таке б рішення було на шкоду інтересам спільної дитини сторін.

Виходячи з викладеного та положень статті 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду постановлено з правильним застосуванням положень матеріального права та відповідно до вимог процесуального закону, а тому відсутні підстави для його скасування.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки рішення суду залишено без змін, відсутні передбачені законом підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

______________________________________________________

Повний текст постанови суду виготовлений 19 вересня 2023 року