Єдиний унікальний номер судової справи: 473/4531/21
Номер провадження: 22-з/812/53/23 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткова)

20 вересня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

без участі сторін розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи заяву ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Чередніченко Іриною Борисівною про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання дій неправомірними, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Державний ощадний банк України» в якому після неодноразової зміни предмета позову просила визнати незаконними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування поточних рахунків № НОМЕР_1 (зарплатний) та № НОМЕР_2 (пенсійний) та списання з нього коштів грошового забезпечення та пенсії), стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» незаконно списані кошти в сумі 9 488, 26 грн. (відповідно до ст. 1073 ЦК України), проценти в рамках послуги «Мобільні заощадження» в сумі 4 404 грн. 37 коп., пеню (з огляду на положення ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів») - 572 356, 68 грн., 3% річних - 1 566,04 грн., (по рахунку № НОМЕР_1 - 1371,25грн. за рахунком № НОМЕР_2 - 194 грн. 79 коп.), інфляційні втрати - 8 796, 72 грн. (за рахунком № НОМЕР_1 - 6 135,06 грн. за рахунком № НОМЕР_2 - 2 661, 66 грн.) (в порядку ст. 625 ЦК України) та моральну шкоду 150 000 грн. (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Ухвалою суду від 13 жовтня 2022 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, залучено приватних виконавців виконавчого округу Миколаївської області - Куліченка Дмитра Олександровича та Довгань Вікторію Володимирівну .

Ухвалою того ж суду від 20 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Державний ощадний банк України» про стягнення пені в сумі 572 356,68 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 28 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Чередніченко Іриною Борисівною задоволено частково. Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Визнано протиправними дії АТ «Державний ощадний банк України» щодо блокування поточних рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , відкритих у філії АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10014/0174 на ім`я ОСОБА_1 в частині отримання грошового забезпечення та пенсійних виплат.

Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 1 566, 04 грн. - 3 % річних, 8 796,72 грн. - інфляційних втрат та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір у розмірі 2 428,90 грн.

10 липня 2023 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Чередніченко І.Б. подала до Миколаївського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн, у зв`язку із розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій, які є співмірниими з обсягом наданої професійної правничої допомоги та складності справи, а відтак повинні бути компенсовані за рахунок АТ «Державний ощадний банк України».

18 липня 2023 року представник АТ «Державний ощадний банк України» надав заперечення на заяву про розподіл судових витрат та просив залишити без розгляду заяву представника ОСОБА_1 - Чередніченко І.Б. про ухвалення додаткового рішення та стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 20 липня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Чередніченко Ірини Борисівни про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду.

24 липня 2023 року, адвокат Чередніченко І.Б., діючи в інтересах ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» повторно подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

Як на підставу задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, представник ОСОБА_1 - адвокат Чередніченко І.Б. зазначає, що оскільки позивачка у даній справі авансово сплатила за надані послуги правничої допомоги 10 000 грн. та повинна сплатити остаточну суму 20 000 грн, а також гонорар у сумі 20 000 грн, наявні підстави для застосування положення ч.9 ст. 141 ЦПК України для покладення судових витрат на відповідача в повному обсязі незалежно від результатів вирішення спору.

Разом з цим, до заяви про ухвалення додаткового рішення додано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

В обґрунтування пропуску строку подання заяви про ухвалення додаткового рішення представник позивачки зазначає, що постанова Миколаївського апеляційного суду ухвалена 28 червня 2023 року без участі сторін. Повний текст постанови складено 03 липня 2023 року. На офіційну електронну адресу представника позивачки копія постанови апеляційний судом направлена не була, а лише надійшло повідомлення про ухвалення судового рішення. Натомість, згідно супровідного листа суду, 04 липня 2023 року апеляційним судом було направлено копію постанови учасникам справи, а отримано позивачкою ОСОБА_1 лише 23 липня 2023 року у зв`язку з поганим станом здоров`я. За такого, адвокат Чередніченко І.Б. вважає, що п`ятиденний строк на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення пропущено з поважних причин, а тому є підстави для його поновлення.

Згідно статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно частини третьої статті 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ЦПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

Із правового аналізу норм статей 126, 127 ЦПК України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, суд може поновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини поновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 28 червня 2023 року Миколаївським апеляційним судом за результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Вознесенського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2023 року прийнято постанову, повний текст якої складено 03 липня 2023 року (а.с.120-126).

Згідно супровідного листа суду №с 473/4531/21/11762/2023 від 04 липня 2023 року, копію зазначеної постанови направлено учасникам справи. Відомості про отримання копії постанови Миколаївського апеляційного суду від 28 червня 2023 року позивачкою, в матеріалах справи відсутні (т.3 а.с.132).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Чередніченко І.Б. строк для подачі заяви про ухвалення додаткового рішення.

Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою представника позивачки - адвоката Чередніченко І.Б., колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Адвокат Чередніченко І.Б., діючи в інтересах ОСОБА_1 в своїй заяві про ухвалення додаткового рішення просила стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

Перевіривши доводи сторін щодо вирішення питання про стягнення з АТ «Державний ощадний банк України» витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заява представника ОСОБА_1 - адвоката Чередніченка І.Б. підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частини першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподіл судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача - адвокат Комаровський С.З. у своїх запереченнях просив залишити без задоволення клопотання про поновлення процесуального строку та заяву про ухвалення додаткового рішення. Представник відповідача зазначав, що заявлені вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу представника позивача - адвоката Чередніченко І.Б. є абсолютно необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивачки - адвокат Чередніченко І.Б. на підтвердження вказаних витрат надала суду: копію ордеру серії МК № 85438, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 436 від 03 лютого 2007 року, копію договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2021 року, копію договору від 01 червня 2022 року про зміни до договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2021 року, копію договору від 24 березня 2023 року про зміни до Договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2021 року, копію Акту прийому передачі послуг правничої правової допомоги від 07 липня 2023 року. Також, додано копію квитанції від 11 липня 2023 року на суму 15 000 грн та копію квитанції на суму 5000 грн на підтвердження оплати ОСОБА_1 наданих адвокатом Чередніченко І.Б. послуг за договором про надання правової допомоги.

При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/7032/17.

Схожа позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 910/13060/21, у якій вказано, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання сторін від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів юридичних осіб.

Відтак, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції виходить з того, що ЄСПЛ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява N 19336/04, § 268)) присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Застосовуючи критерій співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених як у частині четвертій статті 137 ЦПК України так і у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Отже, здійснивши правовий аналіз норм статей 137, 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи, не розподіляти такі витрати повністю або частково та покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою - п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України (а саме пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно із попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини другої статті 141 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Така позиція випливає з правових висновків, які послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 №910/15621/19, від 07.09.2022 у справі №912/1616/21та постанові Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд може з власної ініціативи застосовувати критерії, що визначені у частинах третій - п`ятій статті 141 ЦПК України.

При цьому таке застосовування не є тотожним застосовуванню судом критеріїв, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України, де обов`язковою умовою є наявність клопотання іншої сторони.

До подібного правового висновку дійшов й Верховний Суд у постанові від 12 січня 2023 року у справі № 908/2702/21.

Звернувшись до суду із зазначеним позовом, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Чередніченко І.Б. зазначала про те, що позивач у даній справі несе витрати на правничу допомогу, які орієнтовно складуть 10 000 грн, а також гонорар успіху.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник позивачки зазначав, що позивач у даній справі несе судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000 грн, докази про які будуть надані суду після ухвалення рішення за наслідком розгляду апеляційної скарги.

Подаючи заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, представник ОСОБА_1 - адвокат Чередніченко І.Б., просила стягнути з АТ «Державний ощадний банк України» 50 000 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При цьому, зазначила, що позивачка у даній справі в якості авансу сплатила за надані послуги правничої допомоги 10 000 грн. та повинна сплатити остаточну суму 20 000 грн, а також гонорар у сумі 20 000грн.

Обґрунтовуючи розмір правової допомоги у сумі 50 000 грн, адвокат зазначала, що згідно з умовами договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2021 року адвокат надає клієнту правову допомогу у спорі щодо блокування банківських рахунків боржника, а клієнт зобов`язаний оплатити адвокату гонорар за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання. Формою оплати є гонорар у фіксованій сумі 10000 грн. При цьому оплата за надані послуги не може бути меншою 8000 грн. Гонорар сплачується клієнтом за результатом вирішення спору. Змінами від 01.06.2022 року до Договору про правову допомогу сторони домовились, що розмір гонорару адвоката складає 25 000 грн. із розрахунку за представництво інтересів клієнта у суді першої інстанції 13000 грн; складання апеляційної скарги - 9000 грн ( 3 апеляційних скарги х 3000 грн = 9000 грн); участь у суді апеляційної інстанції (разово) - 3000 грн. Визначено, що сума 10 000 грн сплачена клієнтом авансово 25.04.2022 року, а інша частина суми 15000 грн. клієнтом не пізніше 10 днів з дня судового рішення на користь Клієнта та після підписання акту прийому наданих передачі наданих послуг.

Також пункт 9 Договору від 30.10.2021 року викладено у новій редакції, згідно з якою, у разі якщо буде досягнуто мету представництва (прийнято судове рішення про стягнення з АТ «Державний ощадний банк України» грошових сум на користь клієнта), клієнт додатково сплачує адвокату гонорар в розмірі 20 000 грн. Оплата цієї частини гонорару здійснюється клієнтом протягом п`яти днів після надходження на банківський рахунок клієнта стягнутих судовим рішенням грошових сум.

Договором від 24.03.2023 року договір про правову допомогу від 30.10.2021 року доповнено переліком послуг, які надаються клієнту у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції та поданням касаційної скарги. Визначено, що за надання юридичних послуг у суді апеляційної інстанції клієнт сплачує адвокату 5000 грн. і оплата послуг адвоката за цим договором (від 24.03.2023 року) в повному обсяз і здійснюється протягом 10 днів з дня ухвалення судового рішення на користь клієнта та після підписання акту прийому-передачі наданих послуг (т.3 а.с. 207 зворот).

7 липня 2023 року сторонами підписано акт прийому-передачі послуг правничої (правової) допомоги. Будь-яких зауважень чи застережень з боку клієнта щодо обсягу та якості наданих послуг не заявлено (т.3 а.с.208).

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Врахувавши вищевказане, колегія суддів вважає завищеною суму витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн., яку заявник просив стягнути з відповідача за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, оскільки такий розмір не відповідає складності справи, не відповідає наданому адвокатом обсягу послуг в апеляційному суді та витраченому часу та не відповідає критерію розумності.

Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, засад розумності і справедливості, суд визначає до стягнення суму витрат на правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції в розмірі 10 000,00 грн., яка є співмірною зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої та апеляційної інстанції, та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, беручи до уваги заперечення представника відповідача, колегія суддів вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу до 10 000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 270, 367, 381 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання адвоката Чередніченко Ірини Борисівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку задовольнити.

Поновити представнику ОСОБА_1 - адвокату Чередніченко Ірині Борисівні строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Чередніченко Ірини Борисівни про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Н.О. Тищук

Повний текст постанови складено 20 вересня 2023 року.