КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/7113/22 Головуючий у суді І інстанції: Коваленко І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група», в якому просила суд стягнути з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди - 40 530,87 грн, у відшкодування моральної шкоди - 15 000,00 грн та судовий збір в сумі 992,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.07.2021 року приблизно об 18 год. 15 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «RENAULT» д.н НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Броварському в місті Києві недотримався безпечної дистанції руху, порушив вимоги правил Дорожнього руху п.п.2.3 б) 13.1, скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA» д.н. НОМЕР_2 , який від удару скоїв наїзд на автомобіль «SUZUKI», д.н. НОМЕР_3 , який знаходився попереду автомобіля «TOYOTA», д.н. НОМЕР_2 , що привело до пошкодження автомобіля «TOYOTA» та завдало матеріальні збитки власнику автомобіля «TOYOTA» ОСОБА_1 .. Своїми діями відповідач порушив вимоги п.п. 2.3 б), 13.1 Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП. Внаслідок ДТП відповідач спричинив позивачу шкоду та зобов`язаний відшкодувати її з наступних підстав: постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2021 року у справі № 755/12154/21 було встановлено, що водій ОСОБА_2 10.07.2021 року приблизно о 18 год. 15 хв. керуючи автомобілем «RENAULT» д.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Броварському в місті Києві недотримався безпечної дистанції руху, порушуючи вимоги правил Дорожнього руху п.п.2.3 б) 13.1, скоїв зіткнення з автомобілем «TOYOTA» д.н. НОМЕР_2 , який від удару скоїв наїзд на автомобіль «SUZUKI», д.н. НОМЕР_3 , який знаходився попереду автомобіля «TOYOTA», д.н. НОМЕР_2 , що привело до пошкодження транспортних засобів та завданню матеріальних збитків.

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 04.08.2021 року ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день розгляду справи становить 850 гривень.

Таким чином порушення відповідачем вимог п.п.2.3 б), 13.1 правил Дорожнього руху та недотримання безпечної дистанції руху стали причиною дорожньо-транспортної пригоди.

За наведених обставин позивач вважає, що шкода, яка була завдана позивачу внаслідок ДТП була спричинена саме з вини відповідача, та підлягає відшкодуванню ним у повному обсязі відповідно до ст. 1188 ЦК України.

Позивач звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» з відповідною заявою про отримання страхового відшкодування, проте страховик, провівши огляд та калькуляцію пошкодженого автомобіля, визначив, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Тойота», д.н. НОМЕР_2 складає 77 771, 20 грн, однак вартість відновлюваного ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягає заміні (70%), склала 37 239 грн 13 коп.

26.07.2021 року ПАТ «СК «Українська страхова група» здійснила виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 37 239, 13 грн, з урахуванням 70% коефіцієнту фізичного зносу автомобіля «TOYOTA».

Після отримання страхового відшкодування позивачем був проведений відновлюваний ремонт автомобіля «TOYOTA», д.н. НОМЕР_2 , який склав 77 770 грн (34 030 грн вартість відновлюваних робіт + 43 740 грн вартість запчастин).

Таким чином, сума понесених позивачем витрат на відновлюваний ремонт автомобіля «TOYOTA» є більшою ніж розмір фактичного страхового відшкодування, здійснений ПАТ «СК «Українська страхова компанія» (77770 - 37239,13= 40530,87) та сума страхового відшкодування не покриває розмір спричинених ОСОБА_1 матеріальних збитків.

Внаслідок ДТП відповідач завдав позивачу матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням автомобіля та збитками пов`язаними з його відновленням, що підтверджується наступним: Актом огляду транспортного засобу «TOYOTA» д.н. НОМЕР_2 від 11.07.2021 року складеного ПАТ «СК «Українська страхова група» згідно з яким ремонту та заміні підлягають наступні деталі та вузли: заміні - передній та задній бампер, кронштейн, кріплення бампера, кришка та ушільня багажника, ліхтар, світловідбивач, задня права боковина. Ремонту - ліва та права фара, передня панель, замикаюча панель, глушник; ремонтною калькуляцією від 15.07.2021 року складеною ПАТ «СК «Українська страхова група» загальна вартість відновлюваного ремонту автомобіля «TOYOTA» д.н.з НОМЕР_4 складає 77771 грн 20 коп.. Товарним чеком № 246 від 13.09.2021 року та № 52 від 17.12.2021 року виданого ЧП ОСОБА_3 згідно з якими вартість використаних для відновлення, пошкодженого автомобіля «TOYOTA» д.н. НОМЕР_2 деталей та комплектуючих становить 43 740 грн.; актом виконаних робіт № 5 від 22.10.2021 року згідно якого, вартість відновлюваних робіт автомобіля «Тойота» д.н. НОМЕР_2 склала 34 030 грн 00 коп.. Моральну шкоду оцінює в 15 000,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі - 5000 грн 00 коп. та судовий збір в сумі - 89 грн 32 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що судом не правильно визначено правовідносини, не надана належна оцінка тим обставинам, що відносини між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Українська страхова група», яким було застраховано автомобіль «RENAULT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Вказувала, що у відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ «СК «Українська страхова група» було визначено суму страхового відшкодування без урахуванням коефіцієнту технічного зносу, яка склала 77771,20 грн, однак у зв`язку з тим, що автомобіль «ТОYОТА» д.н. НОМЕР_2 знаходився в експлуатації більше 12 років, сума страхового відшкодування було визначено з урахуванням коефіцієнту технічного зносу, який був визначений - 70%, та сума страхового відшкодування з урахуванням зносу склала 37239,13 грн.

Тому апелянт вважає, що цілком законно, виплата страхової суми з урахуванням зносу автомобіля, в сумі 37 239,13 грн було погоджено між ОСОБА_1 та ПАТ «СК «Українська страхова група», оскільки була визначена на підставі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у зв`язку із законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди, не могла бути збільшена страховиком.

Різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим ПАТ «СК «Українська страхова група» у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, не могла відшкодовуватись страховиком, а значить у останнього не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що позивачем заявлено вимоги, про відшкодування заподіяної ОСОБА_2 матеріальної шкоди (збитків) заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на суму 40530,87 грн, що є різницею між фактичним розміром заподіяної шкоди (вартістю ремонту без урахування зносу) та страховою виплатою, яка була здійснена з урахуванням коефіцієнту технічного зносу автомобіля. На страховика законом не покладався обов`язок по відшкодуванню різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим ПАТ «СК «Українська страхова група» у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей. Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому реальних збитків (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 70 770 грн, а відповідачем не спростовано заявлений позивачем розмір шкоди будь-якими іншими належними доказами.

Тому апелянт вважає, що відповідач, як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги також вказувала на те, що відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції не звернув уваги, що різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо стягнення моральної шкоди вказувала на те, що суд першої інстанції стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, не правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, в повній мірі не врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивач. Судом першої інстанції не враховано що у зв`язку з ДТП позивач відчувала сильні душевні переживання від того факту, що її автомобіль було сильно пошкоджено. Відповідач відмовляється відшкодувати шкоду, завдану пошкодженням автомобіля. Завдані збитки для позивача значні. Вона залишилася без засобу пересування. Замість своїх поточних справ позивач була змушена займатися пошуком законних способів відшкодування заподіяної шкоди. Вона більше 5 місяців займалась організацією, пошуком та придбанням пошкоджених запчастин для ремонту авто; збирала документи; сплатила судовий збір. Всі ці дії абсолютно невластиві для позивача заняття, вони змінили її життєвий уклад і негативним чином позначилися на душевному спокої. У зв`язку з наслідками ДТП позивач стала дратівливою, втратила сон, що негативним чином вплинуло на процес її роботи та стосунки з близькими людьми.

Таким чином, при визначені розміру моральної шкоди суд не надав правильної оцінки, вищевказаним обставинам, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, що призвело до неправильного визначення розміру завданої моральної шкоди.

13 червня 2023 року на поштову адресу Київського апеляційного суду надійшло клопотання третьої особи ПрАТ "Страхова компанія "УСГ", в якому просило судовий розгляд справи провести за відсутності представника ПАТ "СК "УСГ". Також просило при розгляді даної справи, врахувати письмові пояснення № 03/4351 від 26.10.2022 року.

20 червня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 , в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, а позивач погодився з розміром матеріального збиту та сумою страхового відшкодування шляхом підписання протоколу-узгодження про розмір страхового відшкодування від 13.07.2021 року, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що підстави для стягнення з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди - 40 530,87 грн суд не вбачає.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважав, що достатнім для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди є стягнення 5000,00 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі якщо деліктні відносини поєднані з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду від 09 липня 2021 року у справі № 522/14085/19 провадження № 61-16771св20 та постановах Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Встановлено, що позивач є власником автомобіля «Toyota», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

01.07.2021 року о 18 год. 15 хв. в м. Києві по проспекту Броварському ОСОБА_2 керуючи автомобілем «RENAULT» недотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з ТЗ «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , який від удару скоїв наїзд на ТЗ «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_3 , який знаходився спереду ТЗ «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до пошкоджень транспортних засобів, завдання матеріальних збитків та порушення вимог п.п.2.3 б), 13.1 ПДР.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.08.2021 року у справі №755/12154/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн на користь держави.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ОСОБА_4 «RENAULT», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 застрахована в ПАТ «СК «Українська Страхова Група» згідно Полісу обов`язкового страхування № ЕР - 201586667. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 130 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн.

Згідно ремонтної калькуляції від 15.07.2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «TOYOTA», номерний знак НОМЕР_5 , складає 77 771,20 грн.

З наданих страховою компанією документів слідує, що 26.07.2021 року страхова компанія здійснила страхове відшкодування на рахунок ОСОБА_1 у розмірі 37 239,13 грн. Виплату проведено після підписання 13.07.2021 року ПАТ «СК «Українська Страхова Група» та ОСОБА_1 протоколу-узгодження про розмір страхового відшкодування, та складання 26.07.2021 року розрахунку суми страхового відшкодування і страхового акту № ДКЦВ-22934. Виплату проведено з урахуванням зносу 70,00 % транспортного засобу, яка склала 37 239,13 грн.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заявлена позивачкою до стягнення із відповідача майнова шкода покривається та не перевищує ліміт відповідальності страховика.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги, а саме в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 40 530,87 грн, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки згідно із договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика виник обов`язок з виплати страхового відшкодування потерпілому, а розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі. Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що майнова шкода, яку просить стягнуть позивачка, має покриватись страховою компанією, а не винуватцем ДТП.

Ліміт відповідальності страховика Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» становить 130 000 грн і сума, яку просить стягнути позивачка достатньо для покриття фактично завданої майнової шкоди позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, як особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), суд апеляційної інстанції відхиляє, так як ОСОБА_2 не є належним відповідачем у спірних правовідносинах. При цьому слід зазначити, що ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» залучена до участі у справі в якості третьої особи, позовні вимоги до неї позивачкою в порядку встановленому процесуальним законом пред`явлені не були, що виходячи з принципу диспозитивності уможливлює здійснення ефективного захисту порушених прав позивачки. А пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме особа, яка винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана сплатити власнику пошкодженого автомобіля такі різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги про те, що задовольняючи частково позовну вимогу щодо стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 5000 грн, суд першої інстанції не правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, в повній мірі не врахував характер та обсяг моральних страждань, яких зазнала позивачка, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки мотивувальна частина рішення суду містить вичерпні, достатні та аргументовані висновки щодо обгрунтування визначення розміру моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно керувався засадами розумності та справедливості, вірно врахував ті обставини, що позивачка у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою була позбавлена можливості вільно користуватися своїм транспортним засобом.

Інші аргументи апеляційної скарги позивачки не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивачки з висновками суду щодо їх оцінки.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивачки не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. ст. 979, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», щодо визначення розміру для стягнення з відповідача моральної шкоди на користь позивачки, суд першої інстанції вірно керувався ст. 23 ЦК України та практикою ЄСПЛ.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «19» вересня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник