Справа №359/1417/23
Провадження №2/359/1154/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі судового засідання Дьяченку В.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від позивача ОСОБА_1 надійшла вищевказана позовна заява, у якій вона просить визнати за нею право власності на квартиру, яка складається з двох кімнат, загальною площею 51,2 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ; та визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру, яка складається з однієї кімнати, загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 22,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_3 . Також просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.08.1993, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27.02.2020. Від даного шлюбу у сторін народились діти ОСОБА_4 , 1997 року народження та ОСОБА_5 , 1998 року народження, які вже є повнолітніми та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перебування в шлюбі сторонами було придбано дві квартири, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 51,2 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 , вартістю 25 900,00 грн., договір купівлі-продажу оформлено на позивачку; та однокімнатну квартиру, загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 22,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_3 , вартістю 21 467,00 грн., договір купівлі-продажу оформлено на відповідача. Позивачка не заперечує, що вказані об`єкти нерухомості є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, однак на її думку відповідач має право на однокімнатну квартиру спільного майна, оскільки останній має заборгованість зі сплати аліментів на неповнолітню дитину, яка проживає разом із позивачкою у двокімнатній квартирі, тому просила суд відійти від рівності часток у спільному майні, врахувавши, що неповнолітня дитина проживає з нею. Наразі виник спір з приводу поділу майна подружжя, оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється визнавати її право спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру вказаного майна, що змусило її звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08.08.2023 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до розгляду по суті.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.06.2023 позовна заява була залишена без руху.

04.07.2023 позивачем усунені недоліки позовної заяви.

02.05.2023 представник відповідача подав відзив на позов, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Мотивує тим, що відповідач не заперечує, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу в рівних частинах, а не як того просить позивачка. Крім того зазначає, що весь час матеріально забезпечував своїх дітей (надає грошові кошти, купляє продукти харчування, одяг, тощо), але позивачка неодноразово зверталась з позовами до суду про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, а потім залишала їх без розгляду. Крім того зазначає, що з того часу як відповідач дізнався, про стягнення з нього аліментів, він щомісячно їх сплачує та додатково матеріально забезпечує доньку. Заборгованість зі слати аліментів з червня 2022 р. по серпень 2022 р. існувала лише тому, що відповідач не знав про стягнення з нього аліментів. На даний час заборгованість зі сплати аліментів у відповідача перед позивачкою відсутня, а позивачем не доведено, що позивач вимагав збільшення розміру аліментів, а тому немає підстав вважати, що визначеного судом розміру матеріального утримання неповнолітньої доньки недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Тому вважає, що відсутні підстави для відступу від рівності часток подружжя і присудження позивачці двокімнатної квартири.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні проти заявленого позову заперечували з підстав викладених у відзиві на позов.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2020 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 19.08.1993 Бориспільським МВ ВДРАЦ ГТУЮ у Київській області, актовий запис № 274, - розірвано (а.с.9).

Як вбачається із позовної заяви у шлюбі народились спільні діти ОСОБА_4 , 1997 року народження та ОСОБА_5 , 1998 року народження, які вже є повнолітніми.

Від шлюбу сторони мають малолітню неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19.12.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 818 (а.с. 8).

Як встановлено у судовому засіданні, та не заперечувалось сторонами у справі неповнолітня дочка ОСОБА_6 проживає з позивачкою.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі судового наказу № 359/3386/22 від 21.06.2023 відповідач у справі сплачує на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду, тобто з 09.06.2022, та до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копіями роздруківок на ІВАN з карткового рахунку АТ «Ощадбанк» за період з вересня 2022 р. по квітень 2023 р. (а.с. 42-74).

Як вбачається з довідки розрахунку Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 19.12.2023 заборгованість відповідача за аліментами за період з червня 2022 р. по грудень 2022 р. становила 24 824,50 грн.

Проте, з довідки розрахунку Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районні Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.04.2023 вбачається, що заборгованість відповідача за аліментами за період з червня 2022 р. по грудень 2022р. відсутня.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.05.2004, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Козій А.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1943, позивач у період перебування у шлюбі придбала двокімнатну квартиру, загальною площею 51,2 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 , вартістю 25 900,00 грн.

Право власності на квартиру за ОСОБА_1 зареєстровано 13.07.2004, що підтверджується копією витягу Бориспільського районного бюро технічної інвентаризації № 4126992 від 13.07.2004 (а.с. 11).

Відповідно до висновку про вартість нерухомого майна від 26.04.2023 складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Авто-Експрес», зокрема двокімнатної квартири, загальною площею 51,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 , вартість квартири станом на 21.04.2023 становить 762 998,00 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.10.2009, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської Меленною Т.К. та зареєстрованого в реєстрі за № 3341, відповідач у період перебування у шлюбі придбав зі згоди позивачки однокімнатну квартиру, загальною площею 42,5 кв.м., житловою площею 22,1 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_3 , вартістю 21 467,00 грн.

Право власності на квартиру за ОСОБА_3 зареєстровано 26.10.2009, що підтверджується копією витягу Бориспільського районного бюро технічної інвентаризації № 24249774 від 26.10.2009 (а.с. 12).

Відповідно до висновку про вартість нерухомого майна від 26.04.2023 складеного суб`єктом оціночної діяльності ПП «Авто-Експрес», зокрема однокімнатної квартири, загальною площею 42,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_3 , вартість квартири станом на 21.04.2023 становить 624 905,00 грн.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності,незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

Уразі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,частки майна дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ст. 70 СК України).

Відповідно до вимог частини 1 статті 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 цієї статті визначено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).

Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Оскільки спірні квартири були придбані сторонами за час перебування у шлюбі то вони в силу вищезазначеного законодавства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (відповідно до ст. 328 ЦК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України (ст. 13 ЦПК України).

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що не заперечується сторонами, та підтверджується матеріалами справи, що в даному випадку об`єктами спільної сумісної власності подружжя є: двокімнатна квартира, загальною площею 51,2 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ; однокімнатна квартира, загальною площею 42,5 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Між тим варто зауважити, що суду не надано доказів на підтвердження позову у частині відхилення від рівності часток подружжя, зокрема не доведено, що відповідач не дбає про матеріальне забезпечення доньки, ухиляється від участі в утриманні дитини, і як встановлено судом відсутність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, а проживання дитини з позивачкою, з огляду на положення статті 70 СК України, самі по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірного майна, позивачем не доведено.

Вирішуючи спір, судом встановлено, що спірні квартири придбані подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю та частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на викладене суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пред`явлений позов задоволений частково, з огляду на це, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 6 710 грн.

Керуючись ст. ст. 5,10-13,77-81,141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_4 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_4 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_5 .

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на частину квартири АДРЕСА_5 .

Стягнути ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_7 судовий збір в розмірі 6 710 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09.10. 2023.

Суддя Чирка С.С.