Провадження № 22-ц/801/1933/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 рокуСправа № 127/18442/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т. О., Копаничук С. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Іщук Т. П., у залі суду,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 липня 2007 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2013 року (справа № 127/10416/13-ц) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, однак деякий час вони підтримували близькі стосунки, від яких у них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківство відповідача щодо якої підтверджується свідоцтвом про народження.

Після остаточного припинення сімейних стосунків між сторонами, діти проживають із позивачкою. Відповідач бере певну участь в утриманні дітей, проте з метою уникнення конфліктів із даного приводу, ОСОБА_1 вважала за доцільне звернутися в суд із цим позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову в суд і до досягнення дітьми повноліття; рішення суду допустити до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць; стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1 300 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2023 року позов задоволено:

-стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 22 червня 2023 року, і до досягнення дітьми повноліття;

-стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави 1073,60 грн судового збору та на користь ОСОБА_1 1300,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу;

-рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання;

Такий висновок суду першої інстанції мотивовано обов`язком обох батьків утримувати дітей до їх повноліття, розміром гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, і тим, що відповідач є працездатною особою та має можливість надавати матеріальну допомогу, а діти потребують такої допомоги.

Суд взяв до уваги, що відповідач відомостей про незадовільний стан здоров`я, підтвердження того, що у нього на утриманні знаходяться інші особи, неможливості утримувати дітей, суду не надав. Тому зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вирішив, що визначений розмір аліментів є розумним та справедливим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2023 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, стягнувши аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 01 вересня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Денишенко Т. О.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року справу призначено до розгляду на 28 вересня 2023 року в порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачу є незрозумілою позиція позивачки у прагненні стягувати кошти у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. На думку відповідача, розмір стягнення становитиме недопустимий рівень утримання дітей за умови відсутності офіційного доходу, наразі такий дохід відсутній і не передбачається у найближчому майбутньому.

Позивачці достеменно відомо, що значну кількість часу їх старший син перебуває на утриманні батька та має можливість проживати за кордоном, що підтверджується відповідними відмітками у паспорті.

Суд першої інстанції розглянув справу формально та однобічно, не врахувавши інтересів дітей.

Відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі і виховує сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Окрім того судом першої інстанції не враховано, що заявлений ОСОБА_1 до відшкодування розмір на правничу допомогу є неспівмірним та не відповідає критерію реальності таких витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2013 року (справа №127/10416/13-ц) розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 07.07.2007 року, актовий запис №1285 (а. с. 5).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14 червня 2023 року, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 10 серпня 2022 року (а. с. 3,4).

Відповідно до довідки про склад сім`ї № 2/2023, виданої ОСББ «Ширшова-3 »,

позивачка із дітьми зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Позиція суду апеляційної інстанції

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до норм ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обов`язок є особистим, індивідуальним обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення для справи. При цьому згідно з положеннями ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційний суд зауважує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного.

Відповідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом,

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, визначений розмір аліментів є розумним та справедливим.

Колегія суддів, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дітей, дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив наявність підстав для стягнення аліментів, при цьому визначений судом розмір аліментів є необхідним для життєдіяльності неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо незрозумілості йому позиції позивачки з прагнення стягувати аліменти у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не заслуговують на увагу, адже саме такий граничний мінімальний розмір аліментів, передбачений положеннями ст. 182 СК України.

Покликання скаржника на те, що він не має офіційного доходу, у зв`язку із чим аліменти у визначеному розмірі у частці від заробітку не будуть забезпечувати нормальний життєвий рівень дітей є необґрунтованими, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів щодо розміру своїх доходів.

До того ж відповідач не позбавлений можливості добровільно сплачувати додаткові кошти на утримання дітей і після винесення судового рішення, якщо вважатиме розмір аліментів недостатнім для гармонійного розвитку і забезпечення потреб сина та доньки.

Окрім того ст. 181 СК України передбачено, що аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а тому доводи апеляційної скарги щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є безпідставними.

Відповідачем не доведено, що сплата аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі ставить його у складне матеріальне становище, а його дохід після сплати аліментів є недостатнім для утримання його сім`ї, зокрема, неповнолітнього ОСОБА_5 .

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

У ч. 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц (провадження №61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18 (провадження №61-44217св18).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 №23рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Водночас, за змістом частини четвертої цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 долучила до позовної заяви Договір-Квитанцію № 70 від 22 червня 2023 року, відповідно до якої адвокат Павлова В. Є. надала позивачці правову допомогу по оформленню позовної заяви про стягнення аліментів на двох дітей. Розмір гонорару 1 300 грн (а. с. 7).

На а. с. 12 знаходиться рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яким підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 09 липня 2023 року разом із копією позовної заяви ОСОБА_1 отримав копію ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2023 року про відкриття провадження у справі та її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. При цьому відповідачу було роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву та доказів на підтвердження своїх заперечень проти задоволення позову.

Проте своїм правом на подання будь-яких заперечень проти позовних вимог ОСОБА_1 , зокрема, і щодо стягнення витрат на правничу допомогу, ОСОБА_2 не скористався, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення таких витрат із відповідача.

За таких обставин апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

27 вересня 2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про часткове визнання апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Розглянувши вказану заяву, судова колегія дійшла такого висновку.

Частиною четвертою статті 364 ЦПК України передбачено, що особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. Визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

Як уже зазначалось, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у частині від доходу відповідача, натомість у апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить суд стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, тобто змінити спосіб їх стягнення.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінений лише за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, однак такий позов ОСОБА_1 не заявлявся, при цьому заява останньої не містить відповідних відомостей щодо наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи, а тому за вказаних обставин заява про визнання апеляційної скарги не може бути врахована.

Колегія суддів зауважує, що при цьому сторони не позбавлені права на звернення до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів (абз. 2 ч. 3 ст. 181 СК України), а також на те, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильних висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за особою, яка звернулась із апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 липня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Т. О. Денишенко

С. Г. Копаничук