Справа № 953/6731/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №953/6731/22 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява КП «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , в якій представник позивача просить стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за опалення та гарячу воду у сумі 61 878 (шістдесят одна тисяча вісімсот сімдесят вісім) грн. 62 коп. та судовий збір у сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача посилається на те, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-ІV від 24.06.2004 року та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630.

Проте, обов`язку щодо повної та своєчасної сплати за надані послуги відповідачі не здійснюють, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.11.2015 по 30.09.2022 в розмірі 61878,62 гривень.

У зв`язку з викладеним представник позивача звернулась до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.11.2022 справу передано для розгляду судді Лисиченко С.М.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 06.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

28.02.2023 електронним шляхом до суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_1 , остання вказує, що позивачем заявлено позовні вимоги поза межами строку позовної давності, а також повідомила про те, що вона є спадкоємицею майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Так, ОСОБА_1 просить застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача і в частині позовних вимог, які заявлені за межами строку позовної давності, відмовити в їх задоволенні.

13.07.2023 представником позивача подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, у якій представник, не змінюючи предмету та підстав позову прохала суд стягнути з ОСОБА_1 на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість в розмірі 54306,91 гривні за період з 01.11.2015 по 24.02.2022.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 03.10.2023, не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Представник позивача ОСОБА_3 подала до канцелярії суду заяву про слухання справи за відсутності представника позивача за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Також інформаційно повідомила про те, що розрахунок заборгованості за період з 01.12.2019 по 24.02.2022 складає 26336,80 гривень.

Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 03.10.2023, не з`явилася, про час, день та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі та застосування наслідків спливу позовної давності.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що всторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, будь-яких заяв чи клопотань до суду подано не було, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи за відсутності сторін.

Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а саме Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані у квартирі АДРЕСА_2 .

КП «Харківські теплові мережі» відкрито абонентськийо особовийо рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 .

Згідно з даними, які містяться у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 30.12.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м.Харків), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 про що 30.12.2021 складено відповідний актовий запис №27277 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м.Харків).

Відповідно до даних свідоцтва про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвим Д.В. 21.11.2022, зареєстроване в реєстрі за №1118, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що проживає в АДРЕСА_1 , податковий номер НОМЕР_3 , успадкувала майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , а саме - 1/2 (однієї другої) частки у праві власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 40,8 кв. м, загальною площею 71,2 кв. м. Вказана частка у праві власності на квартиру належала спадкодавцеві на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 27 червня 2008 року Відділом приватизації житлового фонду Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчим комітетом Харківської міської ради, згідно з розпорядженням № 3570 від 27 червня 2008 року, реєстраційний Ne 2-08-284457; право власності зареєстроване Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 19 грудня 2008 року за № П-2-35929.

В матеріалах справи міститься відомість нарахувань і оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу, з якої вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 мається заборгованість, що виникла за період з 01.11.2015 по 24.02.2022 у розмірі 54306,91 гривень. ПРи нарахування оплати за надані послуги з опалення, враховувалася площа квартири- 68-74 кв.м., при здійсненні розравхунку за надання послуг з підігріву воду- кількість зареєстрованих осіб, а саме в період з 01.11.2015- 2, з 01.06.2021- 3, а з 01.01.2022- 2.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідач, в свою чергу, споживає зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань.

У частині першій статті 19 Закону №1875-ІV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону №1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону №1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону №1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18).

Приписами пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.

Згідно з пунктом 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Це випливає з положення статті 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян.

Такими діями відповідачки є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до статті526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 332 ЦК України власник зобов"язаний утримуквати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договром або законом.

За приписами статті 156ЖК України, Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

До складу спадщини переходять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини ( стаття 1218 ЦК України).

Оскільки відповідачка офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилась від послуг, які надавало їй КП «Харківські теплові мережі», то в неї виник обов`язок сплатити ці послуги.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідачка є споживачем послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 за період з 01.11.2015 по 24.02.2022 відповідачка має заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву води в розмірі 54306,91 гривень.

Доказів того, що послуги відповідачці не надавались, що вона не користувалась наданими послугами і потреби в таких послугах не мала, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено.

З огляду на зазначене, суд, за результатами розгляду справи, вважає доведеним позивачем факт не виконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих послуг з теплопостачання та підігріву води в період з 01.11.2015 по 24.02.2022 у розмірі 54306,91 гривень.

Відповідачкою подано заяву про застосування позовної давність до заявлених вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини 5 статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п.п.6.43, 6.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 по справі №911/3681/17).

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Суд зазначає, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Як вище зазначалося, суд вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води у розмірі 54306,91 гривень, яка виникла в період з 01.11.2015 по 24.02.2022.

Разом з цим, в межах розгляду даної справи позивач не довів, а суд не встановив обставин, що вказували б на поважність причин пропуску позовної давності, що дає суду підстави для відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води за період з 01.11.2015 по 30.11.2019 включно, що є підставоюдля відмови у задоволені позову в цій частині.

При обчислені строку позовної давності судом були враховані положення статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до яких, плата за-комунальні послуги ( послуги з теплопостачання) нараховується щомісячно, а отже перебіг позовної давності починається після не сплати (часткової оплати) чергового платежу.

Натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання та підігріву води за період з 01.12.2019 по 24.02.2022 у розмірі 26336,80 гривень заявлені в межах строку позовної давності.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1203,3 гривень (2481:100*48,5 % = 1203,3).

На підставі викладеного, керуючись ст..2-5, 12, 13, 77, 81, 141, 174, 178, 191, 211, 223, 247, 259, 263-266, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (місцезнаходження м.Харків, вул..Мефодіївська буд.11, ) заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.12.2019 по 24.02.2022 у розмірі 26 336 (двадцять шість тисяч триста тридцять шість) гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (місцезнаходження м.Харків, вул..Мефодіївська буд.11, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1203 (одна тисяча двісті три) гривні 30 копійок.

У задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», місцезнаходження: 61037, м.Харків, вул.. Мефодіївська, 11, , р/р НОМЕР_4 в ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк», МФО 351823.

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя С.М. Лисиченко