ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області клопотання представника відповідача Томашівської сільської ради в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Томашівської сільської ради Фастівського району київської області про визнання права власності на спадщину про закриття провадження по справі, -

ВСТАНОВИВ:

11.08.2023 року позивач ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «ім. Кірова» розміром 2,66 в умовах кадастрових гектарах, що знаходиться на території Дорогинської сільської ради Фастівського району Київської області. За життя ОСОБА_3 не складав. Позивач вважає, що він отримав право на спадкування, оскільки інші спадкоємці за законом, а саме його мати, як донька спадкодавця, ОСОБА_4 , спадщину не прийняла і ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. В силу ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У визначений законом строк позивач не подав заяви до нотаріуса так, як постійно проживав разом із спадкодавцем та вважав таким, що спадщину прийняв. При зверненні до нотаріуса для отримання свідоцтва на право про право на спадщину отримав відмову в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті діда ОСОБА_3 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні та призначено до підготовчого судового засідання.

04.09.2023 року, через електронний суд надійшло клопотання від представника позивача ОСОБА_5 в якому останній просив закрити провадження у даній справі у зв`язку з існуванням рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.03.2023 року про залишення без задоволення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Томашівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Вважають що рішення набрало законної сили і це є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, а саме, що є рішення у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

27.09.2023 року від представника позивача через канцелярію суду надійшло заперечення на клопотання/заяву про закриття провадження у справі в якому зазначено, що в провадженні Фастівського міськрайонного суду перебувала на розгляді справа за позовом ОСОБА_2 до Томашівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, яке належало на праві власності ОСОБА_3 але позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що на його думку спадщину після смерті діда фактично прийняла мати позивача ОСОБА_4 і предметом розгляду даної справи була спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 . В рішенні Фастівського міськрайонного суду від 24.03.2023 року суд зазначив, що позивач посилається на ст. 1266 ЦК України, як на матеріальну підставу для задоволення позову, яка на думку суду не підлягає застосуванню, оскільки на час смерті дідуся позивача була жива його мати.

Таким чином, позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті діда не за правом представлення (ст.1266 ЦК України), а відповідно до вимог ст.1265 ЦК України. Просить суд відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача проти клопотання про закриття провадження заперечувала та підтримала надані обґрунтування у Запереченнях надісланих до суду. Просила у задоволенні заявленого клопотання відмовити.

Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, через електронний суд надіслав клопотання в якому зазначив, що ознайомився з запереченнями представника позивача на його клопотання про закриття провадження у справі та вважає, що обставини, якими обґрунтовано позови в обох справах, одні і ті ж. заява про зміну підстав чи предмету позову подається до суду у вигляді окремої заяви (уточненої позовної заяви), а не у вигляді заперечення проти клопотання сторони. Позовна заява не містить підстав на які посилається представник у своїх запереченнях проти клопотання про закриття провадження у справі, тому його доводи неспроможні. До вирішення питання про закриття провадження у справі з постановленням ухвали суду в інтересах процесуальної економії розгляд інших клопотань представника позивача передчасний.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно п. 3 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З матеріалів клопотання вбачається, що 09.12.2022 року ОСОБА_2 , звернувся з позовом до Томашівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно (будинок, земельний пай). В обгрунтування позовних вимог послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Позивач являється внуком ОСОБА_3 . Мати позивача ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . В позові посилається на ч. 1 ст. 1266 ЦК України, а саме, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (спадкування за правом представлення).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 , залишені без задоволення. В обґрунтування зазначено, що відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

При розгляді справи судом було встановлено, що після смерті ОСОБА_3 право на спадкування мала його дочка ОСОБА_4 , яка була жива на час відкриття спадщини. але вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, докази того, що вона постійно проживала разом із своїм батьком на час відкриття спадщини, відсутні. За таких обставин судом визнано про неможливість вважати її такою, що прийняла спадщину. При цьому судом зазначено про неможливість застосування до даних правовідносин приписам ст. 1266 ЦК України, на які посилався позивач, оскільки на час смерті дідуся була жива матір позивача, яка була спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 , свої позовні вимоги обґрунтував тим, що після смерті дідуся ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилася спадщина на належне йому майно. Заповіту спадкодавець не залишив, а тому спадкування здійснюється за законом. На час відкриття спадщини, спадкоємицею за законом була ОСОБА_4 , як дочка спадкодавця, однак, остання в передбачений законом строк з заявою про прийняття спадщини після свого батька до нотаріуса не звернулася, як і на час відкриття спадщини не проживала з спадкодавцем, а тому є такою що не прийняла спадщину. Позивач є спадкоємцем п`ятої черги за законом, як внук спадкодавця і який на час відкриття спадщини проживав з спадкодавцем.

В своїй постанові Касаційний Суд зазначив, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що: «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом із тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» та від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що підстави позову у справі, що розглядається, та у справі № 2/381/229/23, на рішення яке посилається представник відповідача, не є тотожними.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Керуючись ст. 43,49,251,259,260,353ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволені клопотання представника відповідача Томашівської сільської ради в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Томашівської сільської ради Фастівського району київської області про визнання права власності на спадщину, про закриття провадження відмовити.

Ухвала в порядку ст.353 ЦПК України оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 09.10.2023 року.

Головуючий суддя Г.В.Соловей