14.09.2023 Єдиний унікальний номер 205/1160/23
Номер провадження: 2/205/1179/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, ОСОБА_1 , з дитинства мешкала в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності її дідусеві ОСОБА_2 .

Далі, 20.05.1994 року ОСОБА_2 склав заповіт на ім`я ОСОБА_1 на все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер і після його смерті відкрилась спадщина на вищевказану квартиру. 13.02.2018 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.02.2018 року нотаріусом їй було відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропуском нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Далі позивач зазначає, що у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2018 року їй було відмовлено у задоволені позовних вимог, та постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.02.2020 року їй було відмовлено у задоволені апеляційної скарги, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2018 року було залишено без змін. Підставою для відмови у задоволені позовних вимог стало тільки те, що позивачем не заявлялася вимога про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивач наголошує на тому, що на момент смерті дідуся і до даного часу проживає у спірній квартирі, утримує це майно та підтримує його в належному стані. Отже фактично прийняла спадщину після смерті свого дідуся. З метою оформлення спадщини за законом позивач повторно звернулася до нотаріальної контори та повідомила про те, що вона фактично прийняла спадщину після смерті дідуся. Але, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 29.11.2022 року державним нотаріусом Другої Дніпровської державної нотаріальної контори В.Г. Матвієнко їй було відмовлено у зв`язку з тим, що згідно відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано, як відумерла спадщина, за Дніпровською міською радою 26.07.2020 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровську від 18.12.2020 року. Далі позивач зазначає, що вона подала апеляційну скаргу на це рішення, внаслідок чого останнє було скасовано постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.02.20023 року.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач змушена звернутися до суду та просити суд (із врахуванням заяви про зміну підстави позову), визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник Дніпровської міської ради у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на недоведеність позовних вимог.

Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі по мотивам, що викладені у позовній заяві.

Представник відповідача Дніпровської міської ради просила у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Друга Дніпровська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилися, надали до суду письмову заяву щодо розгляду справи без їх участі, та винести рішення відповідно до чинного законодавства.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, заяв чи клопотань від такої особи не надходило.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 13.02.2023 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: друга дніпровська державна нотаріальна контора Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, вирішено відмовити.

Протокольною ухвалою суду від 22.05.2023 року вирішено залучити в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

Протокольною ухвалою суду від 28.06.2023 року вирішено викликати свідка ОСОБА_3 .

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, пояснення свідка, суд ухвалює рішення про задоволення позову з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, а сторонами не оспорювалась та обставина, що ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача НОМЕР_1 від 07.09.1983 року, де батьком такого учасника справи зазначено ОСОБА_4 , та свідоцтвом про народження самого ОСОБА_4 НОМЕР_2 від 05.07.1954 року, де вже його батьком записано ОСОБА_2 .

Також, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.01.1994 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради та записаного в реєстрову книгу № 94п за реєстровим № 57.

Матеріалами справи також підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 19.11.1996 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 2768, а відтак після його смерті відкрилась спадщина. При цьому розпорядженням Дніпропетровського міського голови за № 897-р від 26.11.2015 року вулицю ОСОБА_7 перейменовано на вулицю Максима Дія.

Судом також встановлено, що за своє життя ОСОБА_6 склав заповіт, який був посвідчений 20.05.1994 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Гуніним О.В. За змістом такого письмового розпорядження спадкодавця останній заповідав все своє майно позивачеві по справі ОСОБА_1 .

Судовим розглядом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2020 року визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка складається із квартири АДРЕСА_1 , та передано її у власність територіальної громади міста в особі Дніпровської міської ради.

Матеріалами справи підтверджено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.02.2023 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2020 року скасовано, заяву Дніпровської міської ради, заінтересована особа: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою, залишено без розгляду.

Із матеріалів справи також вбачається, що 29.11.2022 року позивач звернулася до Другої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого дідуся ОСОБА_8 , однак їй 29.11.2022 року було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді вказаної квартири з тих підстав, що речове право на таке майно зареєстровано за територіальною громадою м. Дніпро на підставі вказаного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.12.2020 року.

Оскільки позивач у позасудовому порядку не має можливості оформити свої спадкові права, а Дніпровська міська рада не визнає права позивача на спірну квартиру, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір щодо речових прав на таке нерухоме майно.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Одночасно із цим, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справі про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В даному випадку, судом встановлено, що через винесення органом нотаріату постанов про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає розв`язанню шляхом постановлення судового рішення в порядку цивільного судочинства.

Суд також вказує, що за загальним правилом при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами у спорах щодо спадкового майна є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а відтак саме Дніпровська міська рада є належним відповідачем у даній справі, оскільки оглядом спадкової справи, що заведена до майна померлого, судом встановлена обставина відсутності інших осіб, які б звертались із заявою про прийняття такої спадщини.

Суд також вказує, що оскільки спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то спірні правовідносини виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України у ред. 2004 року та продовжують існувати у даний момент.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Отже, до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ЦК УРСР (у ред. 1963 року).

У відповідності до ст.ст. 524, 525 УСРС (у ред. 1963 року), які діяли на момент смерті спадкодавця, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ч. 2 ст. 529 УСРС (у ред. 1963 року) онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

У відповідності до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР (у ред. 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В даному випадку з боку сторони позивача було подано до суду Акт встановлення факту проживання громадянина від 23.01.2023 року, що підписаний сусідами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та затвердженого головою квартального ТОВ «СП Наше місто» Грабельніковим Олександром Володимировичем. Зі змісту такого акту вбачається, що позивач ОСОБА_1 є зареєстрованою та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з дитинства 1993 року і по теперішній час, безвиїзно, про що свідчить належність її речей у цій квартирі, та що підтверджується.

Також, допитаний під час розгляду справи по суті за клопотанням сторони позивача у якості свідка ОСОБА_3 пояснив суду, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з дитинства 1993 року і по теперішній час. Свідок підтвердив суду обставину безпосереднього здійснення позивачем постійного догляду за померлою особою у останні роки її життя, вчасної сплати, після смерті власника такої квартири комунальних послуг, та опікування утриманням означеної спірної квартири.

У свою чергу відповідач не подав суду будь-які достатні, належні та допустимі докази на противагу означеному, зокрема докази на спростовування факту проживання позивача у спірній квартирі з 1993 року, та обставини володіння та утримання такого майна після смерті його власника у 1996 році.

Таким чином, суд вважає доведеною з боку позивача обставину того, що такий учасник справи відповідно до ст.ст. 529, 549 ЦК УРСР (у ред. 1963 року) у встановлений законом термін спадщину прийняла, у спосіб фактичного вступу в управління і володіння нею, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, оскільки під час розгляду справи суду були доведені обставини прийняття позивачем спадщини та фактичного вступу в управління і володіння таким спадковим майном, і у позивача відсутня можливість в позасудовому порядку оформити своє право на спадщину, то суд не вбачає перешкод для задоволення позовних вимог у повному обсязі та визнання за позивачем право власності на спірне спадкове майно.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 4 500 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 328 ЦК України (у ред. 2004 року), ст.ст. 524, 525, 548, 549 УСРС (у ред. 1963 року), ст. ст. 4,5, 81, 82, 90, 141, 258, 259, 263-265, 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Друга Дніпровська державна нотаріальна контора, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання права власності на нерухоме майно, - задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППН: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягнути з Дніпровської міської ради (місце знаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 75, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКППН: НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 4 500 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан