Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/599/23
Провадження № 2/499/212/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

заочне

11 жовтня 2023 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Скаковець Т.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області в порядку спрощеного провадження справу № 499/599/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та просила суд усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , 1975 року народження, ОСОБА_3 , 2000 року народження, ОСОБА_4 , 1975 року народження такими, що втратили право на користування жилим приміщенням за вказаною адресою.

Вимоги обґрунтовано тим, що їй, ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який перейшов їй у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 .

Правовстановлюючим документом, підтверджуючим її право власності на зазначене нерухоме майно, є рішення Іванівського районного суду Одеської області від 29 липня 2021 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проведена реєстрація права власності зазначеного житлового будинку, номер запису про право власності: 43933548.?

У вказаному будинку зареєстровані відповідачі по справі: ОСОБА_2 , 1975 року народження, ОСОБА_3 , 2000 р.н., ОСОБА_4 , 1975 р.н., однак не проживають в ньому з лютого 2021 року по теперішній час.

Цей факт підтверджується довідкою виданою Великобуялицькою сільською радою Березівського району Одеської області від 10 травня 2023 року №219/02-16, та письмовими розписками свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідачі не проживають в зазначеному житловому будинку, не сплачують комунальні послуги, не беруть участі в утриманні житла, особистих їх речей в будинку не має.

Реєстрація відповідачів в житловому будинку, що належить позивачці, порушує її право власності на даний будинок, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності на свій розсуд.

Позивачка надала заяву про слухання справи у її відсутність, наполягала на позовних вимогах, у разі можливості не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.

Відповідачі у встановлений судом строк відзив на позов не подавали, клопотань не заявляли. У судове засідання тричі не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Судові виклики для відповідачів на адресу суду тричі поверталися, з позначкою «Адресат відсутній за вказаною адресою» при цьому згідно адресної довідки вбачається, що відповідачі за даною адресою зареєстровані.

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомлені відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що судове поштове відправлення (копія позову з додатками, ухвала про відкриття спрощеного провадження) направлялося за адресою за місцем реєстрації відповідачів (згідно адресної довідки), а згідно позначки працівника особа відсутня за вказаною адресою, тому у суду є підстави вважати, що відповідачі отримали ухвалу про відкриття спрощеного провадження , судові виклики та повідомлені про порядок розгляду справи.

Суд визнає неявку відповідачів з неповажних причин.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, про що постановлено ухвалу суду.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Статтею 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007).

У порядку ст. 178 ЦПК України відповідачі не скористалися своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Враховуючи вищенаведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Отже суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача.

В порядку ч.2ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який перейшов їй у порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 .

Правовстановлюючим документом, підтверджуючим її право власності на зазначене нерухоме майно, є рішення Іванівського районного суду Одеської області від 29 липня 2021 року.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проведена реєстрація права власності зазначеного житлового будинку, номер запису про право власності: 43933548.?

У вказаному будинку зареєстровані відповідачі по справі: ОСОБА_2 , 1975 року народження, ОСОБА_3 , 2000 р.н., ОСОБА_4 , 1975 р.н., однак не проживають в ньому з лютого 2021 року по теперішній час.

Цей факт підтверджується довідкою виданою Великобуялицькою сільською радою Березівського району Одеської області від 10 травня 2023 року №219/02-16, та письмовими розписками свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідачі не проживають в зазначеному житловому будинку, не сплачують комунальні послуги, не беруть участі в утриманні житла, особистих їх речей в будинку не має.

Реєстрація відповідачів в житловому будинку, що належить позивачці, порушує її право власності на даний будинок, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності на свій розсуд.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Більш того, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Нормами статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка реалізується, передусім, через пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути будь-якої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності стосовно неї.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд установив, що відповідачі зареєстровані у спірному житловому приміщенні з дозволу попереднього власника будинку, набувши таким чином право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

Усунення в судовому порядку відповідних перешкод у реалізації права власника відбувається за допомогою негаторного позову.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідачів у спірному житловому будинку перешкоджає позивачці, як володільцю, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, суд вважає за можливе захистити право ОСОБА_1 , усунувши перешкоди у здійсненні відповідачами права користування.

Разом із тим, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до приватного і сімейного життя, житла та кореспонденції. Держава не може втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, тобто переслідує легітимну мету.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зважаючи на принцип змагальності сторін, відсутність будь-яких доказів, що спростовують доводи позовних вимог, суд дійшов висновку про припинення сервітуту відповідачів, тобто права користування житловим приміщенням, який належить позивачці.

Зміст позовних вимог дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 прагне захистити своє право власності шляхом зняття відповідачів з реєстрації у належному їй житлі, що створює їй перешкоди у реалізації свого права без будь-яких обмежень.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України і такий перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження майном шляхом визнання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Одеської області через Іванівський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідачі: ОСОБА_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_3 , зареєстрований АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_4 , зареєстрована АДРЕСА_1 .

СуддяРуслан ТИМЧУК