Справа № 137/596/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" жовтня 2023 р. Літинський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Верещинської Я.С.

за участю секретаря судового засідання Хижук Л.І.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Літин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачки про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в загальному розмірі 10000,00грн. Просила також стягнути з відповідачки на її користь понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що вона замовила в інтернет магазині електроніки ОСОБА_3 , що має назву «rr_market_», мобільний телефон загальною вартістю 10000,00грн, шляхом діалогу в соціальній мережі. Далі вона здійснила повну передоплату за мобільний телефон на рахунок в банку AT «Універсал Банк», згідно квитанції № 69ММ-ТХАР-1006-98А5 від 14.04.2023. Однак після відправлення грошових коштів, відповідачка відправку мобільного телефону не здійснила, на численні повідомлення та дзвінки позивачки не відповідає. Позивачка, що відповідачка набула грошові кошти без достатньої правової підстави шляхом обману, оскільки діяла недобросовісно та всупереч загальним засадам цивільного законодавства. На її думку, відповідачка збагатилася за рахунок позивачки поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тому кошти в розмірі 10000,00грн повинні бути повернуті позивачці як безпідставно набуті.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 02.06.2023 провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання на 29.06.2023, яке відкладено на 31.07.2023 у зв`язку з неявкою сторін.

21.07.2023 від представника відповідачки адвоката Зубаня О.О. надійшов відзив на позов, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що відомості викладені в позові є абсолютно неправдивими, адже Свічколап (з 2015 року прізвище змінено з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ніколи не займалася продажем електроніки та не працювала в інтернет магазині електроніки, що має назву «rr_market_». ОСОБА_5 безперервно працює в КНП «Вінницький міський клінічний пологовий будинок №1» з 2014 року по даний час. Також зазначає, що у відповідачки ніколи не було карти AT «Універсал Банк», зокрема, і карти «monobank» № НОМЕР_1 , і не мала б фізичної змоги оформити таку карту на прізвище « ОСОБА_4 », оскільки її прізвище змінено на « ОСОБА_6 ». Відповідачка взагалі не знайома з позивачкою, вперше дізналася про існування такої особи як ОСОБА_1 лише після отримання позовної заяви і ознайомлення з її змістом. Раніше ніколи не спілкувалася ні по телефону ні в соцмережах з нею і не продавала їй жодних товарів і відповідно не отримувала від неї жодних коштів. Тому, ОСОБА_5 вважає, що саме вона стала жертвою шахрайських та неправомірних дій зі сторони позивачки, оскільки остання хоче стягнути з неї кошти в сумі 10000,00грн. У зв`язку з пред`явлення безпідставного позову, просить при винесенні судового рішення стягнути з позивачки на користь відповідачки понесені останньою документально підтверджені судові витрати.

Ухвалою від 31.07.2023 задоволено клопотання представника відповідача та витребувано від АТ «Універсал Банк» додаткові докази, підготовче засідання відкладено на 28.08.2023, яке відкладено на 19.09.2023 у зв`язку з повторним витребуванням доказів.

Ухвалою від 19.09.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті на 10.10.2023.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. У позовній заяві позивачка просила розглядати справу без виклику сторін.

Відповідачка ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, її представника-адвокат Зубань О.О. подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, при винесенні рішення просив врахувати поданий відзив та відповідь банку, яка надійшла у відповідь на ухвалу про витребування доказів. Просив також стягнути з позивачки на користь відповідачки, понесені останньою витрати на правову допомогу.

Суд, з`ясував позицію сторін, дослідив матеріали справи, оціниив наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності та дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Предметом даного позову є вирішення питання про стягнення з відповідачки на користь позивачки безпідставно набутих грошових коштів.

За положеннями статті 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, до позовної заяви позивачкою додано скріншот листування у соціальній мережі із магазином електроніки «rr_market_» у якому надано іншим учасником діалогу рахунок « НОМЕР_1 Світлана Циганська моно», запит на дані для оформлення замовлення та прохання очікування відправки. З іншого боку, учасник діалогу надає свої дані для відправки « ОСОБА_8 …» та скріншот, на якому відображено силует квитанції «-10000,00грн» (а.с.6). При цьому, вказаний скріншот не містись посилання на предмет домовленості між сторонами, в тому числі, купівлю мобільного телефону, як про це зазначає позивачка у своєму позові.

Згідно копії квитанції №69ММ-ТХАР-1006-98А5 від 14.04.2023 АТ «Універсал Банк», яку додано до позовної заяви, відправник ОСОБА_9 здійснила переказ особистих коштів ОСОБА_10 на рахунок НОМЕР_2 в сумі 10000,00грн (а.с.7). Вказана квитанція не містить відомостей про перерахування саме позивачкою ОСОБА_1 відповідачці ОСОБА_11 грошових коштів.

Разом з тим, позивачкою, на виконання ухвали від 31.07.2023, не надано оригінали доданих до позовної заяви доказів - скрін-шотів переписки в соц. мережах та квитанцію №69ММ-ТХАР-1006-98А5 від 14.04.2023 АТ «Універсал Банк» щодо перерахування коштів в сумі 10000,00грн, для їх огляду в судовому засіданні.

Натомість, Акціонерним товариством «Універсал Банк» на виконання ухвали суду від 31.07.2023 надано інформацію щодо карткового рахунку № НОМЕР_1 . Повідомлено, що картка НОМЕР_1 не випускалась на ім`я - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 . Будь-які інші карти та банківські рахунки не відкривались на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 в AT «Універсал Банк» (Монобанк). Щодо проведеної банківської операції згідно квитанції №69ММ-ТХАР-1006-985 від 14.04.2023 про перерахунок грошових коштів в сумі 10000,00грн, ці кошти не надходили на картковий рахунок отримувача ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) та не були повернені, так як рахунок на ім`я зазначеної особи не відкривався (а.с.66).

При цьому, відповідачка ОСОБА_5 11.10.2015 змінила своє прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_6 », згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого Виконкомом Бірківської сільської ради Літинського району Вінницької області 11.10.2015 (а.с.38), 15.02.2019 отримала паспорт громадянина України № НОМЕР_5 із прізвищем « ОСОБА_6 » (а.с.34,35), з 31.11.2015 у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків прізвище відповідачки зазначено « ОСОБА_6 » (а.с.36).

ОСОБА_5 працює в КНП «Вінницький міський клінічний пологовий будинок №1» на посаді акушерки пологового відділення з 01.03.2014 року по теперішній час, згідно довідки медичного закладу №28 від 03.07.2023 (а.с.39).

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень статті 1212 ЦК України дає підстави дійти висновку, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, тобто не є унормованими.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, норми статті 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є,зокрема, речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 206 ЦК України передбачено, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 206, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Обставини, на які посилається позивачка, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та суперечать наявним у справі доказам. Вказані позивачкою обставини спростовуються невстановленими адресатами листування у соціальній мережі та відсутністю повної їх складової, відсутністю доказів перерахування позивачкою грошових коштів на рахунок відповідачки та відсутністю відкритого рахунку у позивачки, на який позивачка, як зазначено у позові, перерахувала кошти.

В свою чергу, позивачка, покладених на неї обов`язків по доказуванню не виконала, не надала суду оригіналів доказів, на які посилалась у позові, в судове засідання жодного разу не з`явилась, відповіді на відзив не надала, судовим розглядом справи не цікавилась.

Як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі Каракуця проти України).

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, так як в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження та обставина, що відповідачка отримала кошти від позивачки, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідачки зазначених коштів відсутні, а тому в позові необхідно відмовити.

Разом з цим, згідно ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1,3 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами ч.8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представник відповідачки надав: договір про надання правничої допомоги від 01.07.2023; акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги по справі від 10.09.2023 на загальну суму 6000грн, яка складається із консультації, вивчення документів, складання і подання відзиву, клопотань про витребування доказів, адвокатських запитів, на які потрачено 5 годин (5000грн), та участі адвоката у судових засіданнях, на які потрачено 1 годину (1000грн); квитанцію до прибуткового касового ордера №8 від 10.09.2023 на суму 6000грн; ордер на надання правничої (правової) допомоги від 07.07.2023.

Однак, судом встановлено, що в акті приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги по справі зазначено, що адвокат Зубань О.О. приймав участь у судових засіданнях (1 година), але відповідно до матеріалів справи №137/596/23 вказаний адвокат участь в судових засіданнях не приймав.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених належними доказами понесених витрат, суд вважає, що з позивачки на користь відповідачки підлягають стягненню понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до положень ст.141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. 2, 5, 10-13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката в сумі 5000грн (п`ять тисяч гривень).

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя : Верещинська Я. С.