Справа № 212/3334/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2023 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участі секретаря судового засідання Зюркевич В.В., порядку ч.2 ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ІНТЕРВОДБУД»; третя особа: Криворізька районна державна адміністрація Дніпропетровської області про встановлення факту припинення трудових правовідносин та зобов`язання вчинити дії, -
10 травня 2023 позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Олійник Є.О. звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства «ІНТЕРВОДБУД»; третя особа: Криворізька районна державна адміністрація Дніпропетровської області про встановлення факту припинення трудових правовідносин та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що 12.06.2012 року, відповідно до наказу № К2/2012 від 11.06.2012 року був прийнятий на роботу до Приватного підприємства «Інтерводбуд» на посаду директора. 19.10.2012 року позивач звільнився, трудовий договір був розірваний на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. За час трудових відносин з відповідачем позивачу заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась. Однак, відповідач, всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань не вчинив передбачених заходів щодо проведення внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі та не надав державному реєстратору інформацію про припинення трудових відносин між відповідачем та позивачем. Вважає, що трудові відносини з відповідачем припинились у жовтні 2012 р., а розміщені відомості в Єдиному державному реєстрі про нього, як керівника і голови комісії з припинення є безпосереднім порушенням його прав.
15 травня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків.
18 травня 2023 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків.
23 травня 2023 року ухвалою суду прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача звернулася до суду із заявою про проведення розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи, у разі неявки до суду відповідача, не заперечує.
23.06.2023 року, 25.07.2023 року та 28.09.2023 року відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов до суду не надав, у зв`язку з чим, з урахуванням думки позивача, викладеної в заяві, відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України, вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалити заочне рішення).
Третьою особою відзив на позов не подавався, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав:
Правилами частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що 12.06.2012 року, відповідно до наказу № К2/2012 від 11.06.2012 року позивач був прийнятий на роботу до Приватного підприємства «Інтерводбуд» на посаду директора, що підтверджується записом у трудовій книжки позивача.
19.10.2012 року позивач був звільнений з посади директора за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № К3/2012 від 19.10.2012 року про що також міститься запис у трудовій книжці позивача.
Відповідно до Довідок Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за індивідуальними відомостями про застраховану особу позивача (форма ОК-5, ОК-6) у період з 12.06.2012 р. по 19.10.2012 р. відсутні відомості як про відповідача, як страхувальника (роботодавця) так і про сплату страхових внесків, що підтверджує доводи позивача про те, що за час трудових відносин з відповідачем позивачу заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась.
Відповідно до частини 5 статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 2 статті 8 Конституції України гарантується право громадян на звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод.
За змістом статті 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.
Відповідно до статті 36 КЗпП України визначено, що підставою припинення трудового договору є, в тому числі, угода сторін.
Таким чином, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань продовжують міститись відомості про те, що позивач є керівником ПП «Інтерводбуд» відбувається порушення його прав та інтересів.
Згідно із приписами частини 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається (частина 4 статті 22 КЗпП України).
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Частиною 2 статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а тому вимоги позивача в частині визнання припиненими трудових відносин є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу.
Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації або судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, подаються такі документи:
1) заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу;
2) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру;
Відповідно до Витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи Приватного підприємства «Інтерводбуд» державну реєстрацію створення юридичної особи та інші реєстрації дії щодо внесення рішення засновників (учасників) юридичної особи здійснювала Криворізька державна адміністрація Дніпропетровської області.
З урахуванням того, що відповідно до ухвали суду від 23 травня 2023 р. судом було залучено Криворізьку районну державну адміністрацію Дніпропетровської області третьою особою у справі, що розглядається, та зважаючи на бездіяльність відповідача ПП «Інтерводбуд» позивач позбавлений можливості виключити інформацію щодо себе, як керівника та голови комісії з припинення ПП «Інтерводбуд», у встановлений законом про державну реєстрацію юридичних осіб спосіб та порядок, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про обґрунтованість та правомірність даної вимоги.
На підставі вищевикладеного суд вважає, що судовий розгляд в даній справі відповідає інтересам позивача, оскільки іншого, крім судового, способу захисту свого права він не має. Відтак, суд вважає, що вимоги позивача є правомірними та відповідають вимогам законодавства, а іншого не було спростовано.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 2,4,5,12,13,15,43,49,76-81,89,133,141,211,223,247,258-259,263-265,279,280,354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ІНТЕРВОДБУД»; третя особа: Криворізька районна державна адміністрація Дніпропетровської області про встановлення факту припинення трудових правовідносин та зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
ПОЗИВАЧ: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Місце проживання: АДРЕСА_1
Повне рішення складено 02.10.2023 року і підписано без його проголошення.
Суддя: Р. В. Дехта