Справа № 204/414/23
Провадження № 2/204/1153/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(з а о ч н е)

14 серпня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійник Олег Іванович та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

16 січня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», визначивши третіми особами приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Олійника О.І. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., із вимогою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а. с. 2-3).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Виконавчого округу Донецької області Олійника О.І. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису № 26312, виданого 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» заборгованості в розмірі 9403 гривні 60 копійок, а також виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису № 24790, виданого 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості в розмірі 14296 гривень 30 копійок. Вказує, що він вважає дані виконавчі написи № 24790 та № 26312, що видані 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. такими, що не підлягають виконанню, оскільки ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало належних документів, що свідчать про безспірність заборгованості. Так, зокрема, зазначає, що по виконавчому напису № 26312 (за кредитним договором № 254Б(А)/08-7 від 25 червня 2008 року, який був ним укладений з ПАТ «ВіЕйБі Банк») та № 24790 (за кредитним договором № 400023044 від 11 жовтня 2007 року, який був укладений ним з ПАТ «ВіЕйБі Банк» та, який не містить його підпису) відповідачем не надано жодного розрахунку його заборгованості, а з моменту виникнення права вимоги за цими договорами минуло більше трьох років, а тому нотаріус не мав права вчиняти дані виконавчі написи. Крім того, вказує, що нотаріусом вчинено дані виконавчі написи на підставі не чинного п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, що є також підставою для його скасування. Разом з цим, зазначає, що в нього ніякого боргу перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не існує, оскільки він ніколи не перебував у кредитних відносинах з цією юридичною особою, а про відступлення права вимоги він ніяким чином не повідомлявся. Тому прохає суд визнати виконавчі написи № 26312 та № 24790, що видані 16 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості такими, що не підлягають виконанню та стягнути з відповідача понесені судові витрати разом із витратами на правову допомогу.

Ухвалою суду від 17 січня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано термін на усунення недоліків (а. с. 20).

02 лютого 2023 року позивачем подано заяву про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 17 січня 2023 року, зазначені в ухвалі суду недоліки позивачем усунуто (а. с. 24-25).

Ухвалою суду від 02 лютого 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 13 годину 30 хвилин 20 лютого 2022 року (а. с. 26-27), яка надіслана учасникам справи 02 лютого 2023 року за вихідним № 2342/23-вих/2/204/1153/23 (а. с. 28) та, яка отримана відповідачем 23 березня 2023 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 39).

Ухвалою суду від 20 березня 2023 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 квітня 2023 року на 14 годину 45 хвилин (а. с. 35), яка надіслана учасникам справи 20 березня 2023 року за вихідним № 8862/23-вих/2/204/1153/23 (а. с. 36) та, яка отримана відповідачем 26 квітня 2023 року, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 46).

Ухвалою суду від 19 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті (а. с. 53).

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 17), в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 58), про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Олійник О.І., в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 56), про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 27), про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами.

Судом встановлено, що 10 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. 16 червня 2021 року, який зареєстрований в реєстрі за № 24790, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 14296 гривень 30 копійок (а. с. 4 та на звороті).

Крім того, судом встановлено, що 11 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Олійником О.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. 16 червня 2021 року, який зареєстрований в реєстрі за № 26312, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 9403 гривні 60 копійок (а. с. 5 та на звороті).

З виконавчого напису № 24790 від 16 червня 2021 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. (а. с. 6), вбачається, що він вчинений нотаріусом на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року та, ним стягується з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 400023044 від 11 жовтня 2007 року, який був укладений ним з ПАТ «ВіЕйБі Банк» .

При цьому, з кредитного договору № 400023044 від 11 жовтня 2007 року, який був укладений ним з ПАТ «ВіЕйБі Банк» (а. с. 8 та на звороті) вбачається, що датою його повернення є 12 жовтня 2010 року.

З виконавчого напису № 26312 від 16 червня 2021 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. (а. с. 7), вбачається, що він вчинений нотаріусом на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року та, ним стягується з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 254Б(А)/08-7 від 25 червня 2008 року, який був укладений ним з ПАТ «ВіЕйБі Банк» .

При цьому, з кредитного договору № 254Б(А)/08-7 від 25 червня 2008 року, який був укладений ним з ПАТ «ВіЕйБі Банк» (а. с. 9 та на звороті) вбачається, що датою його повернення є 10 червня 2011 року.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Приписами ст. 39 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється саме Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5.

Відповідно до вимог п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія.

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Так, згідно з вимогами ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до вимог п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Згідно з вимогами п. п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

Приписами п. п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Даний Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

З аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Таким чином, можна дійти висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», передбачено, що для одержання виконавчого напису необхідно подати, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17, розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, зазначила наступне: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та не чинною постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами».

При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 та Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 461/4609/16-ц.

Таким чином, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений.

Разом з цим, проаналізувавши наявні у справі матеріли вбачається, що кредитні договори № 400023044 від 11 жовтня 2007 року та № 254Б(А)/08-7 від 25 червня 2008 року, які були надані нотаріусу для вчинення виконавчих написів, нотаріально не посвідчені, а тому вчинення виконавчих написів на таких кредитних договорах, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року.

Тобто, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. при вчиненні оскаржувальних виконавчих написів від 16 червня 2021 року не врахувала, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін.

У зв`язку з викладеним, очевидним є висновок, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. при вчиненні спірних виконавчих написів не переконалася належним чином в безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом.

Крім того, позивачкою в обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона не укладала жодних кредитних договорів з відповідачем, ніколи не мала з відповідачем жодних правовідносин, а також не отримувала письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, а відтак, у відповідача відсутні будь-які докази на підтвердження того, що вказана вимога нею була отримана, й відповідно, відповідачем не дотримані вимоги законодавства при зверненні до нотаріуса за цим виконавчим написом. Крім того, позивачка зазначає, що вона не визнає суму заборгованості, оскільки жодного розрахункового документу на її підтвердження, не надано.

Натомість, стороною відповідача, відповідно до вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за вищевказаними кредитними договорами.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Предметом доказування, відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час розгляду справи належних доказів, у розумінні ст. ст. 12, 77, 81 ЦПК України, що відповідачем було надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості за кредитними договорами, стороною відповідача надано не було.

Натомість надані докази позивачем в обґрунтування позову, підтверджують той факт, що заборгованість в зазначеному розмірі не є безспірною, договори, на підставі яких здійснено її стягнення, не є нотаріально посвідченими, а тому нотаріус не мав права на вчинення виконавчого напису, через що суд доходить висновку, що при вчиненні виконавчих написів нотаріусом було порушено вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

З огляду на викладене, враховуючи те, що виконавчі написи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. від 16 червня 2021 року № 26312 та № 24790, вчинені нотаріусом із порушенням численних норм закону, а вказані в них суми заборгованості не можна вважати безспірними, а відтак, оскаржувані виконавчі написи є таким, що не підлягають виконанню, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання виконавчих написів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. від 16 червня 2021 року № 26312 № 24790 такими, що не підлягають виконанню, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу позивачу у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги від 08 лютого 2022 року надавав адвокат Варцаба О.Д. (а. с. 14), який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1122.

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС Дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 надано акт виконаних робіт № 02-ц/п-22 від 24 лютого 2022 року, відповідно до якої адвокатом на надання правової допомоги клієнту у даній справі витрачено 08 годин та надано наступні послуги: 08 лютого 2022 року - вивчення наданих клієнтом документів, консультація з питань примусового виконання виконавчих написів (1 година) - вартість послуги - 300 гривень; 08 лютого 2022 року - складання та направлення адвокатського запиту (2 години) - вартість послуги - 600 гривень; 15-23 лютого 2022 року - складання позовної заяви, підготовка додатків до позову (5 годин) - вартість послуги - 2600 гривень, а всього разом на 3500 гривень.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, співмірності та пропорційності понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи, те що справа розглядалася судом в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, приймаючи до уваги обсяг наданих адвокатом послуг, з урахуванням того, що позов, задоволено в повному обсязі, суд доходить висновку, що факт понесення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі доведено, тому суд доходить висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 3500 гривень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1984 гривні 80 копійок (за дві позовні вимоги).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28; ), треті особи - приватний виконавець Виконавчого округу Донецької області Олійник Олег Іванович (84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 48-Г), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна ( АДРЕСА_2 ), про визнання виконавчих написів таким, що не підлягають виконанню -задовольнити у повному обсязі.

Визнати виконавчий напис, що вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. 16 червня 2021 року, який зареєстрований в реєстрі за № 24790, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 14296 гривень 30 копійок, таким, що не підлягає виконанню.

Визнати виконавчий напис, що вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. 16 червня 2021 року, який зареєстрований в реєстрі за № 26312, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 9403 гривні 60 копійок, таким, що не підлягає виконанню

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача протягом двадцяти днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна