Провадження № 2/202/2635/2023
У Х В А Л А

Іменем України

18 вересня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Салінської А.О., розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Стратілатов К.Г., звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з заявою про відновлення втраченого провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2023 року втрачене провадження по вказаній справі відновлено.

Матеріалами відновленого втраченого провадження встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ Приват Банк до ОСОБА_1 , ПАТ «Акцент-Банк» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приват Банк заборгованість за кредитним договором № CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року у сумі 141 058 грн. 73 коп.; стягнуто з ПАТ Акцент-Банк на користь ПАТ КБ Приват Банк 10 000,00 грн.; стягнуто солідарно з ПАТ Акцент-Банк, ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк сплачений судовий збір у розмірі 1510 грн. 59 коп.; в іншій частині позову відмовлено.

20.06.2023 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Стратілова К.Г., про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.07.2023 року заяву про перегляд заочного рішення по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2013 року; призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим, в судові засідання двічі поспіль, 14.08.2023 року та 18.09.2023 року, не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутності представника банку не направив.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, 14.08.2023 року направив на адресу суду клопотання, в котрому просив розглянути справу без участі відповідача ОСОБА_1 і її представника; просив відмовити позивачеві у задоволені позову; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 536,80 грн. і витрати на правову допомогу у розмірі 35 000 грн. 17.07.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив.

Представник відповідача АТ «Акцент-Банк» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений.

Суд дійшов висновку про залишення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» без розгляду відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 257 ЦПК України.

У постанові по справі №711/7486/19 від 28.03.2023 року Верховний Суд відзначив наступне.

Згідно з частиною першою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частини перша, друга, п`ята статті 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання двічі поспіль не з`явився, будучи належним чином повідомленим, заяву про розгляд справи за відсутності представника банку не надав, тому суд вважає, що наявні правові підстави для залишення позову банку без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 ст. 257 ЦПК України.

Що стосується клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено, відповідачем ОСОБА_1 при подачі заяви про перегляд заочного рішення сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн.; заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволена судом. Отже, з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подачу заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 536,80 грн.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником відповідача на підтвердження понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу надано: договір про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 26.08.2020 року, акт приймання-передачі наданих послуг згідно договору від 26.008.2020 року, фіскальний чек про оплату ОСОБА_1 правової допомоги в розмірі 3000 грн.

У зв`язку з зазначеним, з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 3000 грн., задовольнивши клопотання представника відповідача в цій частині частково.

Керуючись ст.ст. 257, 260, 141 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, інд. 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80коп., витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя Бєльченко Л.А.