ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/941/19 Номер провадження 22-ц/814/2406/23Головуючий у 1-й інстанції Морозов В.Ю. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Пироженко Олени Миколаївни на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 листопада 2022 року постановлену у складі головуючого судді Морозова В.Ю., повний текст якої виготовлено дати не вказано, у справі за скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Чернушенка Володимира Юрійовича про скасування постанов від 07.07.2022 року про відкриття виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року представник ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лепчанського В.В., у якій просила визнати неправомірними дії головного державного виконавця Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лепчанського В.В. щодо неврахування суми заборгованості ОСОБА_1 з 01.07.2022 р. до 30.09.2022 р. при виконанні виконавчого листа, виданого 26.03.2020 р. Комсомольським міським судом Полтавської області на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року в справі № 534/941/19, зі змінами згідно з постановою Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 червня 2019 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Визнати неправомірними та скасувати постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2022 р. (ВП № 61686458), про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2022 р. (ВП № 70201773), про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 01.11.2022 р. (ВП № 70201773), які складені головним державним виконавцем Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лепчанським B.B.

Зобов`язати Горішньоплавнівський відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) врахувати суми заборгованості ОСОБА_1 з 01.07.2022 р. до 30.09.2022 р. при виконанні виконавчого листа, виданого 26.03.2020 р. Комсомольським міським судом Полтавської області на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року в справі № 534/941/19, зі змінами згідно з постаново Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 червня 2019 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Скарга обгрунтована тим, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року в справі № 534/941/19, зі змінами згідно з постановою Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 червня 2019 року на весь період навчання але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

На виконанні у Горішньоплавнівському відділі державної виконавчої служби Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження № 616864 за виконавчим листом Комсомольського міського суду Полтавської області, виданим 26.03.2020 на підставі зазначеного рішення.

Постановою головного державного виконавця Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лепчанського ВВ. від 07.07.2022 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 26.03.2020 Комсомольським міським судом Полтавської області, у зв`язку з тим, що, відбулося фактичне повне виконання рішення (закінчення навчання ОСОБА_3 ). Приймаючи таке рішення головний державний виконавець керувався п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому постановою головного державного виконавця Горішньоплавнівсько відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Схілного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лепчанського В.В. від 01.11.2022 р. знову відкрито виконавче провадження № 70201771 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 26.03.2020 Комсомольським міським судом Полтавської області, однак уже про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку/доходу, починаючи з 01.10.2022 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Також, зазначений головний державний виконавець направив до НВП «Фероліт» постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 01.11.2022, в якій вказано про необхідність здійснення стягнення заборгованості зі сплати аліментів з 01.10.2022.

Вказані постанови стягувач (скаржник) ОСОБА_2 отримала 01.11.2022 р.

Аналізуючи такі дії тa рішення головного державного виконавця Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лепчанського В.В. зазначає, що фактично змінено рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року у справі № 534/941/19, не враховано суми заборгованості ОСОБА_1 з 01.07.2022 по 30.09.2022 при виконанні виконавчого листа, виданого 26.03.2020 Комсомольським міським суд Полтавської області.

Після закінчення навчання на бакалавраті ОСОБА_3 продовжила навчання на магістратурі, а чинне законодавство не передбачає зупинення нарахування аліментів або звільнення платника аліментів від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням нею навчання в період канікул, переходу на навчання або вступу до магістратури.

Враховуючи викладене,скаржник просив скаргу задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 листопада 2022 року скаргу представника скаржника ОСОБА_2 адвоката Чернушенка Володимира Юрійовича про скасування постанов від 07.07.2022 про відкриття виконавчого провадження та про зверення стягнення на заробітну плату боржника - задоволено повністю.

Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лепчанського В.В. щодо неврахування суми заборгованості ОСОБА_1 з 01.07.2022 р. до 30.09.2022 р. при виконанні виконавчого листа, виданого 26.03.2020 р. Комсомольським міським судом Полтавської області на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року в справі № 534/941/19, зі змінами згідно з постановою Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 червня 2019 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Визнано неправомірними та скасовано постанови про закінчення виконавчого провадження від 07.07.2022 р. (ВП № 61686458), про відкриття виконавчого провадження від 01.11.2022 р. (ВП № 70201773), про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 01.11.2022 р. (ВП № 70201773), які складені головним державним виконавцем Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лепчанським B.B.

Зобов`язано Горішньоплавнівський відділ державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) врахувати суми заборгованості ОСОБА_1 з 01.07.2022 р. до 30.09.2022 р. при виконанні виконавчого листа, виданого 26.03.2020 р. Комсомольським міським судом Полтавської області на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року в справі № 534/941/19, зі змінами згідно з постаново Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, на користь ОСОБА_2 , аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 червня 2019 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю, незалежно від того чи відбувається це в тому самому, чи різних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі, не є підставою для припинення права на утримання (аліменти).

При цьому як вступ (перехід) на наступний освітній рівень, так і вступ (перехід) до іншого навчального закладу після завершення навчання та здобуття певного рівня освіти, пов`язані із певними часовими періодами, протягом яких не відбувається безпосередньо освітній процес, однак триває освітня діяльність, зокрема вступна кампанія (подача документів, здача іспитів, проходжения співбесід, видання наказу про зарахування до навчального закладу тощо).

Такі процедури й часові періоди є об`сктивними, нормативно врегульованими та їх тривалість не залежить від волі особи, яка здобуває освіту.

Виключення цих періодів із часу протягом якого повнолітні дочка, син мають право на утримання, не узгоджується із вимогами статті 53 Конституцій України, статей 1, 3, 10 Закону України «Про освіту», частини другої статті 199 СК України та є несправедливим.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 07 червня 2022 року у справі № 752/20152/16, провадження № 61-19405св21.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_1 адвокат Пироженко О.М.подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 20 листопада 2019 року в справі № 534/941/19, зі змінами згідно з постановою Полтавського апеляційного суду від 12 березня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 , уродженця м. Комсомольськ Полтавської області, на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 червня 2019 року на весь період навчання але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

На виконанні у Горішньоплавнівському відділі державної виконавчої служби Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження № 616864 за виконавчим листом Комсомольського міського суду Полтавської області, виданим 26.03.2020 на підставі зазначеного рішення.

Постановою головного державного виконавця Горішньоплавнівського відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лепчанського ВВ. від 07.07.2022 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 26.03.2020 Комсомольським міським судом Полтавської області, у зв`язку з тим, що, відбулося фактичне повне виконання рішення (закінчення навчання ОСОБА_3 ). Приймаючи таке рішення головний державний виконавець керувався п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». (а.с. 15).

Постановою головного державного виконавця Горішньоплавнівсько відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Схілного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лепчанського В.В. від 01.11.2022 р. знову відкрито виконавче провадження № 70201771 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 26.03.2020 Комсомольським міським судом Полтавської області, однак уже про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 алиментів в розмірі 1/4 частки заробітку/доходу, починаючи з 01.10.2022 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. (а.с. 16)

Постановою головного державного виконавця Горішньоплавнівсько відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лепчанського В.В. від 01.11.2022 звернуто стягнення на заробітну плату боржника про стягнення заборгованості зі сплати аліментів з 01.10.2022.

Згідно копії диплома бакалавра серії В22 № 047677 диплом видано 30.06.2022. (а.с. 9)

Згідно копії заяви від 23.08.2022 ОСОБА_3 подано заяву до Національного авіаційного університету про допуск до участі в конкурсному відборі на навчання на денній формі для здобуття ступеня «магістр». (а.с.11)

Згідно копії екзаменаційної картки № 0025723 ОСОБА_3 складено вступні випробування. (а.с. 12)

Згідно копії довідки № 575 від 11.102022 виданої Національним авіаційним університетом ІV рівня акредитації, ОСОБА_3 є студенткою І курсу денної форми навчання факультету транспорту, менеджменту і логістики Національного авіаційного університету та навчається за державним замовленням відповідно до наказу № 1675/ст від 25.09.2022. Термін навчання за ОС «Магістр» з 01.10.2022 по 31.12.2023. (а.с. 13).

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції взяв до уваги позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в ухвалі від 07 червня 2022 року у справі № 752/20152/16, провадження № 61-19405св21.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Період навчання - це будь-яка частина освітньої програми з вищої освіти, оцінена і документально підтверджена, яка, не становлячи повного курсу навчання за програмою, є істотним здобутком знань чи навичок (Порядок визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти, затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 05 травня 2015 року № 504 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 травня 2015 року за № 614/27059).

За пунктом 19 частини першої статті 1 Закону України «Про освіту» освітня програма - це єдиний комплекс освітніх компонентів (предметів вивчення, дисциплін, індивідуальних завдань, контрольних заходів тощо), спланованих і організованих для досягнення визначених результатів навчання.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про вищу освіту» освітня (освітньо-професійна, освітньо-наукова чи освітньо-творча) програма є єдиним комплексом освітніх компонентів (навчальних дисциплін, індивідуальних завдань, практик, контрольних заходів тощо), спрямованих на досягнення передбачених такою програмою результатів навчання, що дає право на отримання визначеної освітньої або освітньої та професійної (професійних) кваліфікації (кваліфікацій). Освітня програма може визначати єдину в її межах спеціалізацію або не передбачати спеціалізації.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).

Рівнями освіти є: дошкільна освіта, початкова освіта, базова середня освіта, профільна середня освіта, перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, фахова передвища освіта, початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти, перший (бакалаврський) рівень вищої освіти, другий (магістерський) рівень вищої освіти, третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти (частина друга статті 10 Закону України «Про освіту»).

Після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту (частина перша статті 40 Закону України «Про освіту»).

Підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень (частина перша статті 5 Закону України «Про вищу освіту»).

Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва (частина друга статті 5 Закону України «Про вищу освіту»).

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та:

1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або

2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю,

незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних начальних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти).

При цьому, як вступ (перехід) на наступний освітній рівень навчання, так і вступ (перехід) до іншого навчального закладу після завершення навчання та здобуття певного рівня освіти, пов`язані із певними часовими періодами, протягом яких не відбувається безпосередньо освітній процес, однак триває освітня діяльність, зокрема вступна кампанія (подача документів, здача іспитів, проходження співбесід, видання наказу про зарахування до навчального закладу тощо).

Такі процедури, що тривають певні періоди часу, є об`єктивними, нормативно врегульованими та їх тривалість не залежить від волі особи, яка здобуває освіту.

Виключення цих періодів із часу, протягом якого повнолітні дочка, син мають право на утримання, не узгоджується із вимогами статті 53 Конституції України, статей 1, 3, 10 Закону України «Про освіту», частини другої статті 199 СК України та є несправедливим.

Аналіз положень частини другої статті 199 СК України свідчить, що законодавець не передбачив такої можливості, як зупинення нарахування аліментів, переривання сплати аліментів у певні періоди, зокрема коли повнолітня дитина безпосередньо не бере участі в освітньому процесі, або звільнення платника аліментів від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням нею навчання в період канікул, переходу на навчання на інший освітній рівень або до іншого навчального закладу, зокрема вступу до магістратури. Правило частини другої статті 199 СК України виключно охоплює випадки припинення права повнолітньої дитини на утримання у разі припинення навчання, тобто закінчення або відрахування з навчання. Законодавець не передбачив винятку з правила частини першої статті 199 СК України, зокрема застереження про те, що канікулярний період, період вступу до вищого навчального закладу для здобуття вищого рівня освіти не входять до складу періоду нарахування та сплати аліментів одним із батьків на користь повнолітньої дитини.

Також потрібно враховувати, що стаття 199 СК України не враховує зміни в системі освіти в Україні, які відбулися після прийняття цього Кодексу. Станом на момент виникнення спірних правовідносин в Україні діє новий Закон України «Про вищу освіту», прийнятий Верховною Радою України 01 липня 2014 року за № 1556-VII у редакції Закону України від 17 червня 2020 року № 720-IX.

СК України, який встановив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, був прийнятий 10 січня 2002 року і набрав чинності 01 січня 2004 року.

На момент прийняття СК України був чинним Закон Української РСР від 23 травня 1991 року «Про освіту», системне та логічне тлумачення правових норм якого дає підстави для висновку, що законодавець станом на 10 січня 2002 року розглядав навчання на магістерському рівні як продовження освіти за спеціальністю з метою здобуття повної вищої освіти на основі бакалаврського рівня (який на той час не вважався повною вищою освітою і надавався тільки закладам І-ІІІ рівня акредитації).

За умови, якщо особа після здобуття освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра реалізувала своє право на продовження освіти, передбачене пунктом 4 частини першої статті 51 Закону Української РСР «Про освіту», для продовження навчання на магістерському рівні, не перериваючи його іншими видами постійної зайнятості, то таке навчання вважалося безперервним процесом здобуття вищої освіти (наскрізним).

Водночас, після набрання чинності 01 січня 2004 року СК України, освітнє законодавство зазнало суттєвих змін, зокрема після офіційного приєднання України 19 травня 2005 року до Болонського процесу, що мало на меті створення єдиного європейського простору вищої освіти. Результатом цієї реформи стало те, що вища освіта в Україні складається із двох незалежних етапів: навчання в бакалавраті, а згодом, за бажанням студента, - навчання в магістратурі за умови успішного складання іспитів. Такого розділення на момент ухвалення СК України не існувало.

Тож зміни в освітньому законодавстві не були узгоджені з сімейним законодавством, яке не враховує можливість існування паузи/перерви між закінченням бакалаврату і вступом до магістратури.

У ситуації, яка виникла, не має жодного підтвердження того, що законодавець свідомо мав на меті закріпити таке тлумачення положень СК України, коли б аліменти не підлягали сплаті у період від закінчення бакалаврату та до вступу до магістратури, а отже, у законодавстві існує правова неузгодженість (невідповідність), яка повинна бути виправлена не шляхом формального підходу, а подолання шляхом застосування правових принципів, які відповідатимуть духу інституту аліментів у чинному законодавстві.

Частина четверта статті 13 ЦК України проголошує, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно у застосуванні правил частини другої статті 199 СК України потрібно враховувати, що нерозумно і несправедливо тлумачити положення статті 199 СК України так, що аліменти на повнолітню дитину, яка навчається, виплачуються виключно за ті періоди, коли фактично триває навчальний процес.

Між закінченням шкільного навчання та початком навчання професійного чи початком отримання вищої освіти завжди існує певний проміжок часу, що зумовлено способом організації системи освіти, а також об`єктивними чинниками: особа повинна мати час для того, щоб визначитися із напрямом свого подальшого навчання (якщо вона взагалі бажає його продовжувати і не визначилася з таким напрямом раніше), а також має виконати певні формальності - зібрати і подати необхідні документи, скласти вступні іспити тощо.

Так само і в разі переходу на наступний освітній рівень особа не може вважатися такою, яка припинила навчання, адже наявність часового проміжку між закінченням підготовки за попереднім рівнем та початок навчання на наступному освітньому рівні не залежить від волі та бажання учня (студента). Тому розумний (визначений характером організації навчального процесу) період фактичної перерви у навчанні не може в таких випадках вказувати на його припинення у розумінні частини другої статті 199 СК України.

Виконавче провадження закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Верховний Суд у постанові від 25 листопада 2019 року у справі №810/3430/16 (адміністративне провадження № К/9901/20310/18) зазначив, що про закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», ухвалюється мотивована постанова, яка має містити інформацію про обставини, що доводять фактичне виконання судового рішення та засоби їх встановлення. Закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, державний виконавець зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано суто відповідно до резолютивної частини рішення суду. Джерелом відомостей про фактичне і повне виконання рішення згідно з виконавчим документом можуть слугувати будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

Застосовуючи до спірних правовідносин наведений правовий висновок Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що у справі, яка переглядається, боржник не довів, що існували підстави для закінчення виконавчого провадження 07.07.2020 року у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду або що після цієї дати державний виконавець не мав повноважень нараховувати до сплати боржнику аліментні платежі відповідно до змісту резолютивної частини виконуваного ним судового рішення, адже не було підстав для застосування до спірних правовідносин частини другої статті 199 СК України у зв`язку з продовженням повнолітньою дитиною навчання у магістратурі. Наведене підтверджує, що період, протягом якого суд вирішив стягувати з боржника аліментні платежі, не закінчився та продовжився у зв`язку з настанням обставин, з якими суд пов`язував підстави для нарахування до стягнення повнолітній дитині утримання до закінчення нею навчання (але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку).

Потрібно враховувати, що період, протягом якого суд вирішив визначити обов`язок щодо сплати боржником аліментних платежів, визначений не конкретними календарними датами, а певними подіями, від настання яких і залежить обрахунок і тривалість цього періоду. Адже у разі, якщо б повнолітня дитина не продовжила б навчання на освітньому рівні магістратури, тоді за змістом виконуваного рішення суду настали б обставини, з якими суд пов`язував припинення обов`язків з нарахування та сплати боржником аліментних платежів - закінчення дитиною навчання. Водночас, продовження навчання дитиною свідчить, що такий період не закінчився, а тому у боржника продовжив існувати обов`язок зі сплати аліментних платежів до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. При цьому переривання такого періоду законодавством не передбачено.

Суд першої інстанції чітко зазначив, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 12 червня 2019 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Суд у своєму рішенні не зробив застереження, що такий період розпочинається з моменту вступу ОСОБА_3 на новий освітній рівень, а отже, він продовжується з 01 липня 2022 року.

Виконанням певного виконавчого документа досягається єдина мета - виконання відповідного рішення суду. Оскільки у рішенні суд визначив період нарахування та стягнення аліментів з боржника на користь стягувача, визначивши подію, з якою пов`язується припинення сплати таких аліментів, виконавець не вправі змінювати рішення суду, що виконується, оскільки таке судове рішення набрало законної сили, на його виконання суд видав виконавчий лист, а державний виконавець відкрив виконавче провадження. Таке рішення є обов`язковим для виконання сторонами та уповноваженим державним виконавцем.

Враховуючи викладене доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати компенсації не підлягають.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пироженко Олени Миколаївнизалишити без задоволення.

Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П.Пікуль