ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів: Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

АТ КБ «Приватбанк» у листопаді 2021 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просили суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, станом на 18 жовтня 2021 року, в сумі 430048,10 доларів США, що за еквівалентом складає 11 327 466,95 грн., виходячи з курсу НБУ 26,34 грн. за долар, що складається із: заборгованості за кредитом 257204,31 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 172843,79 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що 26 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №DNDVGO00000449. Умовами договору передбачено надання відповідачеві кредиту в загальному розмірі 339978,78 доларів США, терміном до 26 листопада 2027 року. Згідно умов кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати грошові кошти щомісячними платежами для погашення заборгованості за кредитом, а також відсотки за користування кредитом, комісію та пеню у разі несвоєчасного виконання умов договору. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику кредит у загальному розмірі 339978,78 доларів США, однак відповідач свої обов`язки не виконував своєчасно, у зв`язку з чим, станом на 18 жовтня 2021 року, утворилася заборгованість у загальному розмірі 430 048,10 доларів США. Посилаючись на порушення умов кредитного договору, позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. /а.с.1,2 том І/.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2022 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору від 26 листопада 2007 року, станом на 18 жовтня 2021 року, в сумі 430048.10 доларів США, з яких: заборгованість по тілу кредиту 257204,31 доларів США, заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом 172843,79 доларів США /а.с.244-248 Том І/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Мальцева В.П., подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, із застосування пропуску позивачем строку позовної давності, чому судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки, як і не досліджувався розмір заборгованості, з яким відповідач повністю не згоден, посилаючись при цьому на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права /а.с.1-5 том ІІ/.

АТ КБ Приватбанк, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, 02 грудня 2022 року подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду є обґрунтованим, докази у справі досліджені у повній мірі, в тому числі, і розглянуто клопотання про застосування строків позовної давності, яке судом не було правомірно задоволено, оскільки останній платіж відповідач вносив 14 листопада 2017 року, тоді як умовами договору строк позовної давності передбачений в межах 5 років, а з цим позовом позивач звернувся до суду 09 листопада 2021 року, тобто в межах встановленого договором строку. Просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2022 року скасовано. В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено (а.с.67-72 том ІІ).

Додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Мальцева Вадима Петровича про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 254 868 грн. (а.с.93,94 том ІІ).

Не погодившись з постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року та додатковою постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, АТ КБ «Приватбанк» подав касаційну скаргу.

Постановою Верховного Суду від 21 червня 2023 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 грудня 2022 року та додаткову постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції(а.с.224-233 том ІІ).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого зараз є АТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк), та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору № DNDVGО00000449 від 26 листопада 2007 року, відповідач отримав кредит у розмірі 339978,78 доларів США, зі сплатою передбачених договором відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом,з кінцевим терміном повернення кредиту 26 листопада 2027 року. Банк виконав умови кредитного договору та на підставі заяви відповідача ОСОБА_1 надав йому кредитні кошти.

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, станом на 18 жовтня 2021 року, становить 430048.10 доларів США, що за еквівалентом складає 11 327 466,95 грн., виходячи з курсу НБУ 26,34 грн. за долар, з яких: заборгованість по тілу кредиту 257204,31 доларів США, заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитом 172843,79 доларів США.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, застосувавши норми ст.ст. 526,533,626-628,638,639,1050,1054-1056 ЦК України, вважав доведеним факт укладання між сторонами кредитного договору та отримання позичальником, відповідно Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що в сукупності із заявою-анкетою свідчить про укладання такого договору про надання банківських послуг, кредитних коштів, при цьому, керуючись нормами ст.ст.256,257,261,267 ЦК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, який вважав не пропущеним позивачем, внаслідок чого також дійшов висновку про стягнення з відповідача суми заборгованості відповідача перед Банком.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Згідно ст. 264 ЦПК Цкраїни, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, рішення суду не відповідає вимогам зазначених норм закону.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, 26 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір.

Згідно пункту 7.1 позичальник отримав кредит на строк до 26 листопада 2027 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 339978,78 доларів США, з яких: 305000 доларів США - на оплату за договором купівлі-продажу цінних паперів №Б-07/15-5 та договором купівлі-продажу цінних паперів №Б-07/15-6; 34978,80 доларів США - на оплату страхових платежів, у випадку та порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору, шляхом безготівкового перерахування, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,90 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту, щомісяця, в період сплати, за який приймається період з 21 по 28 число кожного місяця, який є періодом сплати щомісячних платежів у сумі не менше 3564,80 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагородою, комісією.

За доданим Банком розрахунком, станом на 18 жовтня 2021 року, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість за Кредитним договором в розмірі 430048,10 доларів США, що за еквівалентом складає 11 327 466,95 грн., виходячи з курсу НБУ 26,34 грн. за долар,з яких: 257204,31 доларів США - тіло кредиту; 172843,79 доларів США - відсотки за користування кредитом.

Пунктами 2.2.2 та 2.2.3 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до пунктів 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2, 7.1 договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Позичальник також зобов`язується сплатити Банку винагороду згідно з пунктами 3.6, 7.1 цього договору.

Згідно з пунктами 2.2.4, 2.2.10 Кредитного договору позичальник зобов`язується погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені пунктами 2.3.3, 7.1, 7.1.1, 7.1.2 цього договору. При настанні випадків, передбачених пунктом 2.3.3 Договору, позичальник зобов`язаний достроково погасити заборгованість перед Банком в повному обсязі.

Згідно з пунктом 7.1.1 Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит в порядку та в строки, що передбачені пунктом 7.1, повне погашення кредиту повинно бути здійснено в останній день строку, вказаного у пункті 7.1 Договору.

Пунктом 7.1.2 Кредитного договору визначено, що у разі порушення строків оплати, передбачених пунктом 7.1.1 (зокрема оплати простроченої заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості за кредитом), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - останній день місяця, в якому відбулося порушення строків оплати на 120 календарних днів.

Отже, пунктом 7.1.2 Кредитного договору сторони врегулювали питання дострокового повернення кредиту, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення.

Матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості, виписками за рахунком ОСОБА_1 підтверджується, що 15 січня 2015 року позичальником здійснено черговий щомісячний платіж в розмірі 602 доларів США, тобто не в повному обсязі, після чого щонайменше до кінця 2016 року жодних коштів ОСОБА_1 не було перераховано на користь АТ КБ «ПриватБанк» з метою виконання кредитних зобов`язань, тривалість такого порушення становила більше 120 календарних днів, що в розумінні пункту 7.1.2 Кредитного договору є підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання з 26 листопада 2027 року на 31 травня 2015 року (останній день місяця, в якому відбулося порушення строків оплати на 120 календарних днів).

Таким чином, узгодивши з позичальником, відповідачем по справі, пункт 7.1.2 кредитного договору, АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦКУкраїни,змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та порядку сплати процентів за користування кредитом і використало своє право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України,

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 17 червня 2021 року у справі № 607/6922/16-ц (провадження № 61-15206св20), від 29 серпня 2022 року у справі №219/1316/16-ц (провадження № 61-16080св21), від 28 вересня 2022 року у справі №664/3122/15-ц (провадження № 61-3439св21).

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610та частини першої статті 612 ЦК Українидля належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК Українипередбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідач порушив права позивача шляхом неповернення кредиту та невиконання умов договору кредиту зі сплати суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами щонайменше з 31 травня 2015 року, відтак, станом на 31 травня 2021 року має заборгованість за кредитним договором перед позивачем, у якого право на звернення до суду з цим позовом виникло із закінченням дії договору з підстав зміни строку кредитування.

Верховним Судом у цій справі встановлено, що умовами кредитного договору сторони змінили строк виконання основного зобов`язання з 26 листопада 2027 року на 31 травня 2015 року.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно наданого Банком розрахунку заборгованості, на 31 травня 2015 року, ОСОБА_1 має заборгованість за основним кредитом у розмірі 257204,31 доларів США, за відсотками у розмірі 23 905,24 доларів США, який перевірений колегією суддів та з яким колегія суддів погоджується. При цьому, заперечуючи проти суми боргу, відповідач не надавав свого розрахунку заборгованості ані в суді першої інстанції, ані при розгляді апеляційної скарги, тим самим не спростував зазначені суми боргу у розрахунку позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 порушив майнові права позивача, не виконуючи умови договору кредиту, щонайменш з 31 травня 2015 року, які підлягають захисту по суду.

Разом з цим колегія суддів встановила, що в суді першої інстанції сторона відповідача подала заяву про застосування позовної давності до заявлених АТ КБ «Приватбанк» в цій справі позовних вимог.

За змістом статей 256-258 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 4.5 Кредитного договору передбачено, що терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Отже, сторони Кредитного договору скористалися своїм правом та збільшили строк звернення до суду з вимогою про захист цивільного права з трьох до п`яти років.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

При цьому суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку зі зміною строків виконання зобов`язань позичальника в повному обсязі перед кредитором на 31 травня 2015 року, що передбачено пунктом 7.1.2 Кредитного договору, Банк зобов`язаний був звернутися до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права, з урахуванням положень пункту 4.5 Кредитного договору щодо встановленої сторонами п`ятирічної позовної давності, у строк не пізніше 31 травня 2020 року.

Разом з цим колегія суддів враховує висновки Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21, де, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України), Закон України від 17 березня 2020 року № 530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким внесено доповнення пунктом 12 у розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину», та виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що змінивши строк кредитування на 31 травня 2015 року, що передбачено пунктом 7.1.2 Кредитного договору, Банк вправі був звернутися до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права, з урахуванням положень пункту 4.5 Кредитного договору щодо встановленої сторонами п`ятирічної позовної давності, у строк не пізніше 31 травня 2020 року, однак Законом № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було продовжено перебіг позовної давності для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на час дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

З вищенаведеного колегія суддів зазначає, що строк звернення позивача до суду з цим позовом не сплив, у звязку з чим колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги в цій частині, тому на підставі встановлених фактичних обставин та з урахуванням висновків Верховного Суду у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приваитбанк» та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, , заборгованість за кредитним договором №DNDVGO00000449 від 26 листопада 2007 року, яка виникла станом на 31 травня 2015 року, в загальному розмірі 281 109,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ від 18 жовтня 2021 року становить 7404425,55 грн., з яких: заборгованість за кредитом 257 204,31 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 23 905,24 доларів США.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 148938,55 доларів США за період з 01 червня 2015 року по 18 жовтня 2021 року задоволенню не підлягають, оскільки після закінчення дії договору 31 травня 2015 року позивач має право нараховувати штрафні санкції за прострочення виконання грошового зобов`язання, передбачені вимогами ст. 625 ЦК України, а не відсотки, які передбачались умовами кредитного договору, однак таких вимог у даному позові Банк не заявляв.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Разом з цим перегляду підлягають і судові витрати, стягнуті рішенням Жовтневого районного суду від 23 вересня 2022 року.

Так, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду, розподіляється між сторонами, враховуючи результат розгляду позовних вимог, тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позивачем позову до суду, пропорційно до задоволених позовних вимог 65,37% у розмірі 111071.47 грн..

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Розглядаючи заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Мальцева В.П., подану 12 січня 2023 року, про розподіл судових витрат по справі, в якій він посилається на те, що за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 254 868 грн., у відповідності до квитанції №К126-М6М0-К62Е-7У5Р від 14 листопада 2022 року, колегія суддів враховує часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , а тому вважає за необхідне стягнути з АТ КБ Приватбанк на його користь сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги 34,63% , у розмірі 88260,79 грн..

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23 вересня 2022 року належить скасувати, позовні вимоги АТ КБ Приватбанк задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2022 року скасувати та прийняти нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, , заборгованість за кредитним договором №DNDVGO00000449 від 26 листопада 2007 року, станом на 31 травня 2015 року, в загальному розмірі 281 109,55 доларів США, що за офіційним курсом НБУ від 18 жовтня 2021 року становить 7 404 425,55 грн., з яких: заборгованість за кредитом 257204,31 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом 23905,24 доларів США.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, , судовий збір за подання позову у розмірі 111071.47 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 88260.79 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 жовтня 2023 року.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: Т.П. Красвітна

О.В.Свистунова