ПОСТАНОВА

Іменем України

06 жовтня 2023 року м. Кропивницький

справа № 399/235/23

провадження № 22-ц/4809/1062/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2023 року у складі судді Шульженко В. В. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 23.01.2007 у розмірі 30 681,55 грн 23 коп станом на 13.02.2023, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 24 986,28 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 5 695,27 грн, а також судові витрати в розмірі 2 684 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 23.01.2007.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Банком на підставі Договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довіці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, розмір якого у подальшому збільшися до 25 000 грн, а відповідачу було надано у користування кредитну картку, що свідчить про те, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі.

ОСОБА_1 зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості.

Проте, в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 13.02.2023 має заборгованість у розмірі 30 681 грн 55 коп, з яких:

-24 986 грн 28 коп - заборгованість за кредитом;

-5 695 грн 27 коп - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

-0,00 грн - заборгованість за комісією;

-0,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що порушує законні права та інтереси АТ КБ «ПриватБанк», а тому позивач звернувся до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 23.01.2007 у розмірі 24 986,28 грн - заборгованість за кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 185,78 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом у розмірі 24 986,28 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 5 695,27 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до заяви, підписаної відповідачем, останній отримав кредит з відсотковою ставкою 36,00% в рік, проте, доказів про повідомлення відповідача про збільшення розміру відсоткової ставки та його письмову згоду на таке збільшення в односторонньому порядку, позивачем не надано.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове, яким вказані позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Суд першої інстанції не взяв до уваги те, що в заяві, підписаній відповідачем, зазначена процентна ставка - 36 % річних, тип картки та її номер, валюту та тип кредитного ліміту, що свідчить про те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про умови кредитування.

Відповідач при укладенні кредитного договору акцептував пропозицію банку, отримав кредитну картку, користувався кредитними коштами, а також визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору.

Позивач вважає, що якщо суд першої інстанції не погодився з наданим банком розрахунком заборгавності, він повинен був здійснити власний розрахунок та встановити дійсний розмір заборгованості за вісотками, а не відмовляти у позові у цій частині.

Проте, суд першої інстанції не встановив повно та всебічно обставин справи та не визначив дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 за процентами, як наслідок, передчасно відмовив у задоволенні частини позовних вимог, що призвело до безпідставного звільнення відповідача від частини обов`язків за укладеним договором з одних лише формальних міркувань.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Поданий відповідачем відзив на апеляційну скаргу йому повернутий ухвалою суду, з підстав недотримання порядку його подання, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки, ціна позову становить 30 681,55 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2023 становить 268 400 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 23.01.2007 ОСОБА_1 і ЗАТ КБ «ПриватБанк» уклали договір у вигляді Заяви № б/н, згідно якої позивач виявив бажання на отримання банківських послуг.

АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ТОВ КБ «ПриватБанк».

В анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» а також «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який не містять підпису відповідача про його ознайомлення з ними. При цьому позивачем до кредитного договору не додано Витяг з Тарифів.

Станом на 13.02.2023 в ОСОБА_1 утворилася заборгованість в сумі 30 681,55 грн, яка складається з: - 24 986,28 грн - заборгованість за кредитом; - 5 695,27 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 0,00 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 23.01.2007 відбувся старт карткового рахунку, відбувалася зміна кредитного ліміту та 23.01.2007 було встановлення кредитного ліміту у розмірі 1000,00 грн.

В подальшому, 06.02.2007 відбулося збільшення кредитного ліміту у розмірі 4 500,00 грн, 25.11.2008 зменшення кредитного ліміту до 3 700,00 грн, 18.03.2009 зменшення кредитного ліміту до 3 200,00 грн, 17.04.2009 зменшення кредитного ліміту до 3 040,00 грн, 16.06.2009 зменшення кредитного ліміту до 0,00 грн, 27.07.2011 збільшення кредитного ліміту до 3 900,00 грн, 13.12.2011 зменшення кредитного ліміту до 1 000,00 грн, 27.03.2012 збільшення кредитного ліміту до 4 700,00 грн, 02.04.2012 збільшення кредитного ліміту до 5 200,00 грн, 07.02.2013 збільшення кредитного ліміту до 9 000,00 грн, 19.05.2014 збільшення кредитного ліміту 12 000,00 грн, 19.10.2017 збільшення кредитного ліміту до 14 000,00 грн, 28.03.2018 збільшення кредитного ліміту до 16 000,00 грн, 01.03.2019 збільшення кредитного ліміту до 18 000,00 грн, 21.09.2019 збільшення кредитного ліміту до 20 000,00 грн, 23.01.2020 збільшення кредитного ліміту до 25 000,00 грн, 26.12.2022 зменшення кредитного ліміту 0,00 грн.

Згідно даних виписки за договором б/н за період 23.01.2007 - 14.02.2023, виданої на ОСОБА_1 , довідки про надані кредитні картки, відповідач користувався кредитною карткою.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитом в розмірі 24 986,28 грн, не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом в розмірі 5 695,27 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до заяви, підписаної відповідачем, останній отримав кредит з відсотковою ставкою 36,00% в рік, проте, доказів про повідомлення відповідача про збільшення розміру відсоткової ставки та його письмову згоду на таке збільшення в односторонньому порядку, позивачем не надано.

Проте, з мотивами відмови в задоволенні вказаних вимог погодитись не можна, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, пред`являючи вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитом.

АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження того, що саме надана позивачем редакція Умов та правил надання банківських послуг була чинна на момент укладення кредитного договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанк, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З огляду на викадене, суд першої інстанції надав обґрунтовану оцінку наданим банком Умовам та правилам надання банківських послуг.

Разом із тим, пред`являючи позов, АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження своїх вимог, крім Умов та правил надання банківських послуг, надав виписку про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 (а.с. 14-28), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а. с. 29), відомості про кредитні картки, видані відповідачу (а.с. 30) та заяву від 23 січня 2007 року (а.с. 31).

Зокрема, надана заява від 23 січня 2007 року, містить анкетні дані ОСОБА_1 , підписана ним та мітить відомості про тип отриманої карти (414960536), валюти (гривня), тип кредитного ліміту (фінансовий), суму кредитного ліміту (1 000 грн), базову процентну ставку (36 % річних), строк дії кредитного ліміту (відповідає строку дії карти) та порядок погашення заборгованості (щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості) тощо.

Підписавши заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, позичальник відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив умови кредитного договору, зокрема, щодо сплати відсотків, та взяв на себе відповідні зобов`язання.

Враховуючи те, що згідно заяви від від 23 січня 2007 року, яка підписана ОСОБА_1 , сторонами погоджено розмір процентів базової процентної ставки (36 % річних), у відповідача виникає обов`язок щодо їх сплати на користь банку.

Матеріалами справи підтверджується, що заочним рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2023 року підтверджена наявність заборгованості ОСОБА_1 за простроченим кредитом в сумі 24 986 грн 28 коп (а. с. 77-80).

Відповідач не звертався до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення та в апеляційному порядку його не оскаржував.

З аналізу наданих банком розрахунків станом на 13.02.2023 заборгованість за відсотками за користування кредитом по кредитному договору відповідача за період з 23.01.2007 по 13.02.2023 становить 5 695,27 грн.

При цьому, для розрахунку розміру процентів, що підлягали сплаті у вказаному періоді АТ КБ «ПриватБанк» використовувало процентні ставки в розмірах: 36,00 % річних (3,00 % на місяць) з 23.01.2007 по 31.12.2012; 30,00 % річних (2,50 % на місяць) з 01.01.2013 по 30.08.2014; 34,80 % річних (2,90 % на місяць) з 01.09.2014 по 31.03.2015; 43,20 % річних (3,60 % на місяць) з 01.04.2015 по 31.03.2016; 0,00 % річних (0,00 % на місяць) з 01.04.2016 по 30.06.2016; 43,20 % річних (3,60 % на місяць) з 01.07.2016 по 31.07.2016; 0,00 % річних (0,00 % на місяць) з 01.08.2016 по 31.08.2016; 43,20 % річних (3,60 % на місяць) з 01.09.2016 по 30.06.2019; 86,40 % річних (7,20 % на місяць) з 01.07.2019 по 31.01.2020; 0,00 % річних (0,00 % на місяць) з 01.02.2020 по 31.03.2020; 43,20 % річних (3,60 % на місяць) з 01.04.2020 по 31.07.2020; 42,00 % річних (3,50 % на місяць) з 01.08.2020 по 30.04.2021; 0,00 % річних (0,00 % на місяць) з 01.05.2021 по 30.11.2021; 42,00 % річних (3,50 % на місяць) з 01.12.2021 по 28.02.2022; 0,00 % річних (0,00 % на місяць) з 01.03.2022 по 31.03.2022; 20,40 % річних (1,70 % на місяць) з 01.04.2022 по 31.05.2022; 42,00 % річних (3,5 % на місяць) з 01.06.2022 по 13.02.2023.

З аналізу розрахунків вбачається, що в період з 23.01.2007 по 31.12.2012 банк нараховував відсотки в розмірі 3,00 % на місяць (36 % річних), що відповідає умовам укладеного між сторонами договору, зокрема базовій процентній ставці зазначеній в в підписаній ОСОБА_1 заяві, а станом на 31.12.2012 заборгованість за відсотками за користування кредитом, з урахуванням сплачених коштів, становить 66,10 грн.

Проте, в період з 01.01.2013 по 13.02.2023 при нарахуванні заборгованості за процентами, банк використував процентну ставку, яка суперечить умовам укладеного між сторонами договору, що свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення процентної ставки.

Таким чином, розмір заборгованості за простроченими відсотами за користування кредитними коштами за період із 01.01.2013 по 13.02.2023 має обраховуватись наступним чином: 24 986,28 грн * 3 % / 30 днів * 3 696 днів та становить 92 349,29 грн, де 24 986,28 грн - заборгованість ОСОБА_1 по кредиту, в періоді за користування яким піддягають стягненню проценти; 3 % на місяць - базова процентна ставка за кредитом; 3 696 днів - кількість днів у періоді із 01.01.2013 по 13.02.2023.

Схожі за змістом висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 348/2304/19-ц (провадження № 61-6161св20), від 24 лютого 2021 року у справі № 285/3500/19 (провадження № 61-5459св20), від 24 червня 2021 року у справі № 369/6441/20 (провадження № 61-2593св21).

Враховуючи викладене, загальний розмір процентів за користування кредитом з 23.01.2007 по 13.02.2023 становить 92 415,39 грн (із розрахунку 92 349,29 грн + 66,10 грн).

Разом з тим, з аналізу виписки за кредитним договором, укладеним між сторонами, та розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 13.02.2023 було внесено 114 263,17 грн в рахунок погашення заборгованості за відсоками, що свідчить про те, що у відповідача відсутня заборгованість перед банком за процентами за користування кредитом, а навпаки наявна переплата, що є підставою для відмови в задоволенні вказаних позовних вимог із зазначених підстав.

Верховний Суд у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283 св 18) дійшов висновку про те, що належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Вказана позиція була підтримана Верховним Судом у постанові від 22 липня 2020 року у справі № 189/2109/18 (провадження № 61-19542св19).

Встановивши, що заява ОСОБА_1 містить умови надання кредитних коштів у вигляді базової відсоткової ставки в розмірі 36 % річних, а позивачем з 01.01.2013 в порушення умов договору була підвищена відсоткова ставка, суд першої інстанції повинен був з урахуванням вищевикладеного та розрахунку боргу наданого позивачем провести власний розрахунок боргу.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом з тих підстав, що доказів про повідомлення відповідача про збільшення розміру відсоткової ставки та його письмову згоду на таке збільшення в односторонньому порядку, позивачем не надано, суд першої інстанції не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства, як наслідок, дійшов помилкового висновку в частині мотивів відмови в задоволенні вказаних вимог.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, проте, помиликовими є мотиви відмови в задоволенні позову у вказаній частині, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 06 червня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягення заборгованості за відсотками за користування кредитом змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник