Дата документу 12.09.2023 Справа № 333/4728/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/4728/23 Головуючий у І інстанції: Кулик В.Б.
Провадження № 22-ц/807/1625/23 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

секретар: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_2 в особі представника адвоката Коломоєць Ірини Василівни, заінтересована особа - ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року ОСОБА_2 в особі представника адвоката Коломоєць І.В. звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви вказувала, що 16.04.2021 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали шлюб, який було зареєстровано Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 181. Від фактичних шлюбних відносин ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 . Проте спільне життя подружжя не склалось, у зв`язку з чим, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2022 у справі № 336/2180/22 їх шлюб розірвано.

За час фактичних сімейних стосунків та після їх припинення, ОСОБА_1 вчиняв домашнє насильство відносно заявниці та її родини, він зловживає спиртними напоями, грубо себе поводить, часто ображає нецензурною лайкою, погрожує. Так, 09.08.2015 в результаті нанесення ОСОБА_1 ОСОБА_2 легких тілесних ушкоджень, в Оріхівському РВ ГУМВС України в Запорізькій області розпочато кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000990 за ч. 1 ст. 125 КК України. У зв`язку з примиренням сторін, справу було закрито. 01.09.2015 відносно ОСОБА_1 також було порушено кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001074 за ч. 1 ст. 194 КК України, з приводу завдання матеріальної шкоди батькам заявниці, справу закрито.

У зв`язку з бойовими діями та постійними обстрілами м. Оріхів, сторони з дитиною виїхали до Івано-Франківської області, де перебували до травня 2022 року. У зв`язку з агресивною поведінкою ОСОБА_1 заявниці довелося виїхати до м. Запоріжжя та розлучитися. Однак домашнє насильство не припинилося.

14.10.2022 ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 , який вчиняв фізичне та психологічне домашнє насильство відносно ОСОБА_2 . Припис було винесено строком на 7 діб, з 12 год. 14.10.2022 до 12 год. 20.10.2022, із забороною на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи.

В межах цивільної справи Шевченківського районного суду м. Запоріжжя № 336/4933/22 щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю та графіку спілкування батька з сином, 31.05.2023 о 10 год. в районній адміністрації ЗМР по Комунарському району відбулось засідання комісії з захисту прав дітей. ОСОБА_1 прибув на засідання в стані алкогольного сп`яніння. Під час очікування на виклик в коридорі, а також під час розгляду питання на комісії, ОСОБА_1 в присутності всіх членів комісії погрожував ОСОБА_2 фізичною розправою, сексуальним насиллям, висловлювався в її бік нецензурною лайкою, принижував та залякував. Після засідання комісії, ОСОБА_2 довелось переховуватися від ОСОБА_1 в кабінетах і на сходах адміністрації, та покинути приміщення через запасний вихід.

Враховуючи систематичність домашнього насильства та регулярне вживання ОСОБА_1 спиртних напоїв, постійні погрози, приниження та залякування ОСОБА_2 , а також наявність у ОСОБА_1 декілька одиниць зброї, оскільки він є мисливцем, заявниця вважає обґрунтованими свої побоювання за життя та здоров`я.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 в особі представника адвоката Коломоєць І.В. просила суд видати обмежувальний припис терміном на шість місяців, яким визначити заходи обмеження прав ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 та покласти на нього такі обов`язки:

- заборонити перебувати в місці проживання та наближатись не менше ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 у будь-який час доби;

- заборонити наближатися не менше ніж на 100 метрів до ОСОБА_2 у будь-який час доби;

- заборонити вести листування та телефонні переговори з ОСОБА_2 , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року заяву задоволено.

Видано обмежувальний припис терміном на шість місяців, яким визначено заходи обмеження прав ОСОБА_1 , а саме:

- заборонено ОСОБА_1 перебувати в мiсцi проживання та наближатися не менше ніж на 100 метрів до місця фактичного проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , у будь-який час доби;

- заборонено ОСОБА_1 наближатися не менше ніж на 100 метрів до ОСОБА_2 у будь-який час доби;

- заборонено ОСОБА_1 вести листування та телефонні переговори з ОСОБА_2 контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рогозіна О.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що посилання заявниці на сварки колишнього подружжя, які відбулись у 2015 році, є безпідставними, оскільки ці події відбувались за чотири роки до народження дитини та за вісім років до обставин, якими заявниця обґрунтовує необхідність застосування обмежувального припису. Крім того, кримінальне провадження за ст. 194 КК України, відкрите за наслідками тих подій, закрито у зв`язку з тим, що визначений збиток був незначним.

Оскільки постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27.01.2023 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення № 331/4052/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, на думку скаржника, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вчинення ним домашнього насилля.

На думку скаржника, наявність у Висновку органу опіки та піклування від 02.06.2023 запису про те, що він з`явився на засідання комісії у стані алкогольного сп`яніння не свідчить про те, що він вчиняв психологічне насилля відносно заявниці. Крім того, члени комісії не здійснювали його огляд на стан алкогольного сп`яніння, наведені у висновку обставини вважає припущенням посадових осіб.

Разом з тим, свою «місцями надто емоційну поведінку» ОСОБА_1 пояснює наявністю між колишнім подружжям спору щодо його участі у вихованні дитини, у зв`язку з чим, у провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа № 336/4933/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Коломоєць І.В. заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року залишити без змін.

01 вересня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 в особі представника адвоката Коломоєць І.В. про виклик свідків, в якій вона просить викликати в якості свідків заступника голови комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_4 та члена комісії ОСОБА_5 .

У судовому завданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Єлисєєв С.С. наполягали на задоволенні апеляційної скарги, рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року просили скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Коломоєць І.В. заперечували проти задоволення скарги, оскаржуване рішення просили залишити без змін.

Розглянувши заяву ОСОБА_2 в особі представника адвоката Коломоєць І.В. про виклик свідків, колегія суддів дійшла висновку про відмову в її задоволенні, адже в суді першої інстанції за аналогічним клопотанням заявниці було допитано свідка ОСОБА_5 , тому, зважаючи на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд не бачить підстав для повторного допиту свідків.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що обмежувальний припис до ОСОБА_1 необхідно застосувати для забезпечення дієвого та ефективного захисту прав заявниці, адже під час розгляду справи встановлено факти регулярного вчинення з боку ОСОБА_1 щодо заявниці фізичного та психологічного насилля та вбачається високий рівень вірогідності його продовження чи повторного вчинення, в тому числі й з тяжким наслідками.

Колегія суддів погоджується із таким висновком з огляду на таке.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц, від 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22, від 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23).

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 16.04.2021 року уклали шлюб, який було зареєстровано Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 181, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.04.2021.

Від фактичних шлюбних відносин ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22.10.2019 року, актовий запис № 11.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.07.2022 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. В мотивувальній частині рішення зазначено « ОСОБА_2 в судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу та категорично заперечувала проти надання строку для примирення. Суду пояснила, що відповідач систематично знущається над нею та над дітьми (їх спільною дитиною та дочкою від першого шлюбу), ображає, принижує, б`є не лише її та дітей, а також її батьків. Зловживає алкогольними напоями, в результаті чого відбуваються систематичні сварки. Неодноразово писала заяву до поліції. Відповідач лякає дітей, розповідаючи жахливі та моторошні історії, цей факт зафіксовано в неї на телефоні. Окрім того зазначила, що у серпні 2019 року відповідач лікувався в Запорізькій обласній клінічній психіатричній лікарні. Також зазначила, що відповідач неодноразово погрожував їй відібранням дитини».

14.10.2022 ВП № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_1 , який вчиняв фізичне та психологічне домашнє насильство відносно ОСОБА_2 . Припис було винесено строком на 7 діб, з 12 год. 14.10.2022 до 12 год. 20.10.2022, із забороною на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи.

Згідно з висновком експерта Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради № 3198 вiд 10.08.2015, в якому зазначено, що при судово-медичному огляді 10.08.2015 у ОСОБА_2 були виявлені тiлеснi ушкодження: струс головного мозку, синці на спинці носа, навколо обох очей, на поверхні чола, на верхній і нижній губні ліворуч з переходом на слизові оболонки в області завитка правої вушної раковини, садна на тім`яній ділянці в центрі, на правій бічній поверхні шиї, крововилив на білковій оболонці правого ока, синець на правому плечі, садна в проекції лівого плечового суглоба, передпліччя, у проекції правого плечового суглоба, у проекції правого ліктьового суглоба на правому передпліччі, у проекції правої лопатки, у проекції обох колінних суглобів. Виявлені тілесні ушкодження утворились вiд дiї тупих предметiв, давність утворення ушкоджень не суперечить терміну, зазначеному в обставинах справи, та вiдносяться до легких тiлесних ушкоджень. Враховуючи локалізацію видимих пошкоджень у ОСОБА_2 експерт вважає, що їй нанесено не менш ніж 22-х травматичних впливів. У дослiдницькiй частинi вказаного висновку спеціаліста вказано, що, зi слiв обстежуваної: «09.08.2015 близько 18.00 год. в квартирі АДРЕСА_2 , відомий чоловік наносив удари по голові, обличчю, тілу, падала, «тягнув за ноги», хапав за волосся, стискав шию руками».

09.08.2015 ОСОБА_2 звернулась до Оріхівського РВ ГУМВС у Запорізькій області з заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення. За вказаним зверненням відкрито кримінальне провадження, вiдомостi про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною першою статті 125 КК України. У зв`язку з примиренням сторін, справу було закрито.

Як вбачається з висновку про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_6 , 2019 року народження, та визначення місця проживання дитини, це питання було розглянуто на комісії з захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району. На засідання 31.05.2023 ОСОБА_1 з`явився з ознаками алкогольного сп`яніння (від нього відчувався стійкий запах алкоголю, нечітка мова, загальмоване сприйняття, нетверда хода), поводився на засіданні зухвало, виявляючи неповагу як до членів комісії, так і до ОСОБА_2 , погрожував їй, висловлювався в її бік нецензурною лайкою, принижував та залякував. На зауваження членів комісії реагував неадекватно.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що вона працює в районній адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району. Під час розгляду 31.05.2023 комісією з захисту прав дитини питання про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з сином, та визначення місця проживання дитини, вона присутньою не була. Але після засідання спілкувалася з колегами, які були в складі цієї комісії, та перебували в шоковому стані від поведінки ОСОБА_1 . Останні розповідали, що ОСОБА_1 з`явився на засідання з явними ознаками алкогольного сп`яніння, поводив себе неадекватно, агресивно, погрожував заявниці насильством, в тому числі сексуальним, нецензурною лайкою висловлювався як в бік ОСОБА_2 , так і в бік членів комісії, які робили йому зауваження. Заявницю виводили після комісії запасним виходом, оскільки ОСОБА_1 її чекав в коридорі, а вона дуже його боялася.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що між заявницею та ОСОБА_1 існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації та агресивне поводження ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 , поєднане з насиллям психологічного та фізичного характеру.

З наведеного вище вбачається, що учасники справи, колишнє подружжя, хоч на даний час і не пов`язані родинними чи сімейними зв`язками, проте мають відповідно взаємні права та обов`язки щодо сумісної повнолітньої дитини.

Зважаючи на вказані докази, а також пояснення заявниці, є підстави вважати, що вчинення ОСОБА_1 насильства в сім`ї, носить тривалий та систематичний характер, а, також, як на час ухвалення рішення судом першої інстанції, так і на час розгляду справи апеляційним судом існували та існують і надалі ризики можливого продовження таких дій.

Із вказаних доказів вбачається, що сварки, сутички та конфлікти між учасниками справи тривають, хоча на даний час дії ОСОБА_1 мають ознаки психологічного (образи, погрози, висловлювання нецензурними словами, залякування, тощо) тиску, проте є такими, що порушують психологічну недоторканість людини.

Про серйозність сприйняття фактів домашнього насильства; переживання з приводу можливих повторень таких; важкі наслідки спричинені цим та бажання заявниці попередити такі та захистити від таких себе та їхнього сина, свідчать наведені вище докази та звернення її до суду.

Суд першої інстанції врахував, що вжиті заявницею розумні та законні заходи для її захисту та покарання винного, в тому числі в рамках адміністративних справ та кримінального провадження, не дали наразі очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці, з чим погоджується апеляційний суд.

Під час розгляду справи «Беваква та С. проти Болгарії» у рішенні від 12 вересня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що хоч основним об`єктом статті 8 Конвенції є захист фізичних осіб від свавілля державних органів, додатковими об`єктами можуть бути і позитивні зобов`язання, що проявляються в ефективній «повазі» до приватного та сімейного життя і такі зобов`язання можуть включати в себе застосування заходів з врегулювання відносин між фізичними особами. Діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (§64).

Суд також наголосив, що концепція приватного життя включає в себе фізичну та психологічну недоторканість людини. Окрім цього, позитивні зобов`язання державних органів в аспекті забезпечення прав, передбачених статтями 2 та 3 Конвенції, а в окремих випадках статтею 8 самостійно або у поєднанні зі статтею 3, можуть включати обов`язок встановлювати та застосовувати на практиці відповідне законодавство, що дозволяє захистити проти насильницьких актів з боку фізичних осіб (§65).

У своєму рішенні Європейський суд визнав порушення статті 8 Європейської конвенції, зокрема невиконання Болгарією своїх позитивних зобов`язань щодо забезпечення поваги до приватного та сімейного життя заявників. Зокрема, Суд вважав, що право на повагу до приватного та сімейного життя заявників було порушено через нездатність суду своєчасно вирішити питання визначення тимчасового місця проживання дитини, що в свою чергу вплинуло на життя та благополуччя заявника ОСОБА_7 та недостатність та неефективність заходів, які були застосовані у відповідь на поведінку колишнього чоловіка заявниці ОСОБА_8 . Суд також підкреслив, що ставлення до проблеми домашнього насильства як до «приватної справи» несумісне з обов`язком держави захищати сімейне життя громадян і заявників зокрема.

У своєму рішенні по справі «Контрова проти Словаччини» (Case of Kontrova v. Slovakia) Суд вказав, що в першому реченні ст.2 §1 Конвенція зобов`язує держави не тільки утримуватися від навмисного і незаконного позбавлення життя, а також вживати всіх необхідних заходів для захисту осіб, які перебувають під його юрисдикцією5. Це включає в себе основне зобов`язання держави забезпечити право на життя за рахунок впровадження ефективних положень кримінальноправового характеру для запобігання вчиненню злочинів проти особи, підкріплені правоохоронними механізмами щодо попередження, припинення і покарання за порушення таких положень. Це також поширюється за відповідних обставин на позитивне зобов`язання влади приймати оперативні превентивні заходи для захисту особи, життю якої загрожують злочинні дії іншої особи (§49 [4]).

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки.

Апеляційний суд перевірив доводи апелянта та дійшов висновку, що вони є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно з вимогами ст. 76-78, 81, 89, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рогозіна О.В.слід залишити без задоволення, а рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: