Справа номер 490/7448/20 Головуючий суду першої інстанції Шолох Л. М.
Провадження номер 22-ц/812/966/23 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Коломієць В. В., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Ковальським Є. В.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2023 року, ухвалене о 15 год 48 хв під головуванням судді Шолох Л. М. у приміщенні суду у м. Миколаєві, повний текст якого складено 28 липня 2023 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про усунення перешкод та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2020 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 , яка представляла його інтереси на підставі ордеру від 14.08.2020, звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Відповідачі є сусідами та власниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та користувачами земельної ділянки, яка розташована під житловим будинком та призначена для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка не перебуває у приватній власності, а знаходиться лише у користуванні відповідачів. На земельній ділянці, яка належить позивачу, відповідачі, не зважаючи на його попередження, самовільно демонтували паркан позивача, який був розташований по межі земельних ділянок, та зайняли частину земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності.

Також відповідачі неправомірно посадили на відстані приблизно одного метра від будинку позивача зелені насадження у вигляді дерев ялиць уздовж лівої бокової межі суміжного землекористування. Дерева ростуть та завдають загрозу фундаменту житлового будинку ОСОБА_3 . Крім того через рясний полив їх відповідачами, дерева спричиняють підмокання будинку, внаслідок чого з`явилася пліснява та грибок на стіні житлового будинку та у підвалі.

Посилаючись на те, що він неодноразово намагався у досудовому порядку врегулювати ці питання, а всі його намагання проігноровані відповідачами, позивач, остаточно уточнивши свої позовні вимоги просив: усунути йому перешкоди у користуванні його земельною ділянкою шляхом перенесення відповідачами паркану відповідно до державного акту серії ЯК №809977; зобов`язати відповідачів звільнити земельну ділянку площею 15,22 кв. м шляхом перенесення паркану в задній торцевій частині земельної ділянки вбік земельної ділянки АДРЕСА_1 на ширину 0,68 м, довжиною 22,38 кв.м відповідно до меж державного акту серії ЯК №809977 по АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідачів знести зелені насадження ялиць уздовж лівої бокової межі вздовж житлового будинку АДРЕСА_1 у загальній кількості 10 дерев.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

Заперечуючи проти позовної заяви, відповідачі зазначали, що ОСОБА_3 почав будувати свій будинок приблизно у 1983-1985 роках. Він змінив межу між земельними ділянками, у зв`язку з чим їх земельна ділянка зменшилася з 612 кв.м до 600 кв.м.

В березні 2016 року позивач самовільно почав будувати паркан без відома відповідачів з метою захоплення неналежної йому території земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо зелених насаджень на їх земельній ділянці відповідачі вказували, що вони не несуть шкоди будинку позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2023 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 15,22 кв. м шляхом перенесення паркану в задній торцевій частині земельної ділянки АДРЕСА_1 , вбік земельної ділянки АДРЕСА_1 на ширину 0,68 м довжиною 22,38 кв. м, привівши земельну ділянку № НОМЕР_1 у первинний стан відповідно до державного акту серії ЯК №809977 від 25 жовтня 2010 року.

Зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 знести зелені насадження ялиць уздовж лівої бокової межі вздовж житлового будинку АДРЕСА_1 у загальній кількості 10 дерев.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду у розмірі 841 грн солідарно.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн солідарно.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі самовільно зайняли частину належної йому ділянки.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідач зазначала, що позивач без погодження із попереднім власником земельної ділянки ОСОБА_6 приватизував свою земельну ділянку.

Висновки суду, які ґрунтуються на експертному дослідженні не правильні, оскільки навпаки порушені її права, а не позивача.

Суд не проаналізував в повному обсязі докази сторін, а тому дійшов хибного висновку про порушення відповідачами прав позивача.

Крім того відповідач вказувала, що представник позивача ОСОБА_5 не мала належних підстав для представництва інтересів позивача.

Узагальнені доводи та заперечення осіб, які подали відзиви на апеляційну скаргу

ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошував на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 112,8 кв. м, житловою площею 53,3 кв. м за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №809977 від 25.10 2010 р. ОСОБА_3 на підставі рішення Миколаївської міської ради від 25 червня 2010 року №47/48 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0845 га за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020, сформованого 21 вересня 2020 року, вищезазначена земельна ділянка має кадастровий номер :14:024:0004.

Згідно з кадастровим планом земельна ділянка має такі показники: від Б до В 37,67 м, від В до Г 23,41 м, від Г до А 37,8 м, від А до Б 21,4 м. Опис меж: від А до Б землі загального користування ( АДРЕСА_2 , від В до Г земельна ділянка АДРЕСА_3 , від Г до А землі загального користування (провулок).

Відповідно до рішення виконкому Терновської селищної ради №41 від 22.04.1988 ОСОБА_6 було відведено для будівництва житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 600 кв.м (а.с.79).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2018 житловий будинок загальною площею 124,8 кв.м, житловою площею 72 кв.м за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 (1/2 частка) та ОСОБА_1 (1/2 частка). Підставою виникнення права власності є рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 23.10.2018 (а.с.77, 116).

З наявного у справі листування випливає, що між сторонами існує тривалий спір щодо меж земельних ділянок.

Відповідно до висновків земельно-технічної експертизи №125-026 від 20 липня 2020 року, висловлених судовим експертом Лесків С. А., спостерігається порушення та невідповідність конфігурації та розмірів земельної ділянки АДРЕСА_1 , а саме:

- по фасадній межі з боку АДРЕСА_1 фактично 21,82м, що на 0,42м більше від встановленого розміру 21,40м,

- по задній торцевій межі по прямій фактично 22,74 м, що на 0,68м менше від встановлених розмірів 23,42м,

- по лівій бічній межі з боку земель домоволодіння АДРЕСА_1 по прямій фактично 37,76м, що на 0,10м більше від встановленого розміру 37,66 м,

- по правій бічній межі з боку земель провулку по прямій фактично 38,09 м, що на 0,29 м більше від встановленого розміру 37,80 м.

Дослідивши ліву бокову межу, яка є межею спільного суміжного землекористування між земельними ділянками домоволодінь АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , експертом встановлено:

- фактичне розташування та розмір межі суміжного землекористування не відповідає встановленому розміру та розташуванню, яке відображене в плані Державного акту на право власності серії ЯК №809977 від 25.10.2010 р., а саме, в фасадній частині перенесена в бік №94 на ширину 0,42 м довжиною 4,62м, площею збільшення 1,94 м, в задній торцевій частині перенесена в бік №94-А шириною 0,68 м, довжиною 22,38 м площею зменшення 15,22 кв.м, тобто розбіжність між фактичним розташуванням та розташуванням, згідно з Державним актом в менший бік складає 13,28 кв. м.

На час дослідження виконаними замірами ліва бокова межа суміжного землекористування проходить від лівої бокової зовнішньої стіни житлового будинку домоволодіння АДРЕСА_4 на відстані 0,63м, довжиною 4,62 м, далі безпосередньо вздовж лівої зовнішньої стіни житлового будинку із зміщенням в бік земельної ділянки АДРЕСА_4 на - 0,68м, що є порушенням вимог ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» (п.6.1.41 «…для догляду за будівлями і здійснення їх потокового ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинне бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок).

На підставі вище викладеного експертом констатовано, що площа самовільно зайнятої земельної ділянки № НОМЕР_1 шляхом самовільного переносу межі суміжного землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 складає 13,28 кв. м.

Крім вказаного експертом встановлена наявність зелених насаджень у вигляді дерев ялиць, які розташовані вздовж лівої бокової межі суміжного землекористування на відстані від лівої зовнішньої стіни житлового будинку АДРЕСА_5 , що не відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» (п.6.1.41. «…Відстань від межі суміжної земельної ділянки до стовбурів дерев, які висаджуються, має бути від 4,0 м до 6,0м в залежності від величини крони, (але не менше діаметра крони дерева)…».

Тобто, розташування насаджених дерев ялиць вздовж лівої бокової межі суміжного землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , є порушенням ДБН Б.2.2-12:2019 п.6.1.41 (а.с.15-27).

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом частини першої 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі статті 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном.

Відповідно до ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (п.б ч.3 ст.152 ЗК України).

Відповідно до ч.3 ст.106 ЗК України власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок (ч.6 ст. 106 ЗК України).

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації (ч.1 ст. 107 ЗК України).

За змістом пунктів г, е, є ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Згідно з абз. 15 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні позивачем земельною ділянкою є правильним.

Дослідженими судом доказами доведено порушення відповідачем ОСОБА_1 межі між спірними земельними ділянками в задній торцевій частині шириною 0,68 м, довжиною 22,38 м, площею зменшення 15,22 кв.м та наявність порушення нею будівельних норм при розташуванні дерев ялиць вздовж лівої бокової межі суміжного землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Посилання ОСОБА_1 на те, що нею порушень здійснено не було, належними доказами не підтверджено.

Твердження відповідача про те, що висновок суду є помилковим, оскільки судом не було взято до уваги розмірів земельних ділянок, зазначених у технічних паспортах на домоволодіння, колегія суддів відхиляє, оскільки основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Дані земельно-кадастрової документації доводять, що позивач не здійснює право власності на свою земельну ділянку в межах згідно з кадастровою документацією. Розмір належної йому земельної ділянки зменшено з боку земельної ділянки АДРЕСА_1 .

Що стосується посилань ОСОБА_1 на те, що адвокат Душаченко І. С. є неналежним представником позивача, то вони не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч.1 ст.58, ч.1 ст.60 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, яким у суді може бути адвокат.

За змістом ч.4 ст.62 ЦПК України повноваження адвоката як представника можуть підтверджуватися ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Досліджені судом докази свідчать, що адвокат Душаченко І. С. надала до суду документи, що підтверджують її повноваження, а тому прийняття судом до розгляду позовної заяви ОСОБА_3 відповідало нормам цивільного процесуального законодавства.

За такого, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 по суті спору такими, що не підлягають задоволенню.

Між тим, на думку колегії суддів оскаржуване рішення суду підлягає зміні, оскільки з резолютивної частини рішення суду першої інстанції вбачається неправильність назви вулиці та зазначення розміру довжини порушення межі.

Крім того судом неправильно здійснено розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України розподіл судових витрат покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягнення їх у солідарному порядку не передбачено.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розподілу судових витрат шляхом зазначення стягнення судових витрат з відповідачів у рівному розмірі з кожного.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вбачає підстави для зміни оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 липня 2023 року змінити в частині розподілу судових витрат та викладення назви вулиці й розміру довжини.

Вважати правильною назву вулиці Димитрова замість Дмитрова та розмір довжини 22,38 м замість помилково зазначеного 22,38 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір по 420,50 грн з кожної та витрати на професійну правничу допомогу по 3500 грн з кожної.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді В. В. Коломієць

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 27 вересня 2023 року.