Справа № 766/4461/23
УХВАЛА

про залишення позову без руху

06.10.2023 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Дорошинська В.Е., дослідивши на предмет дотримання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділення частин зі спільної власності та припинення права власності у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Просить суд виділити кожному із співвласників по 1/4 частині у праві власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на 1/4 частину у праві власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та визнати на цю частину право власності за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) і стягнути з відповідачів солідарно судові витрати.

Вивчивши матеріали позовної заяви суддею встановлено, що позовну заяву подано без дотримання вимог встановлених ст. ст. 175, 176, 177 ЦПК України, що є підставою для залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Крім того, в роз`ясненнях, викладених у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України N2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить виділити кожному із співвласників по 1/4 частині у праві власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на 1/4 частину у праві власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та визнати на цю частину право власності за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Позовна заява не містить конкретизованого та чіткого змісту позовних вимог щодо виділення частин зі спільної власності.

Суд звертає увагу представника позивача, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що відповідно до статті 367 Цивільного Кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Разом з тим, позовна заява подана з порушенням приписів пункту п`ятого частини третьої ст. 175 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, в тому числі, в частині, щодо виділу частки відповідачам у майні.

Як зауважує Європейський Суд з прав людини, положення підпункту «а» п. 3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У справі надання повної, детальної інформації щодо заявлених вимог та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду. Право бути поінформованим про характер і підставу позову потрібно розглядати у світлі права мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, в постанові від 01.07.2019 року у справі № 404/10673/14-ц висловив позицію, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Враховуючи наведене, позивачу необхідно правильно визначити зміст позовних вимог (тобто визначитися з якими позовними вимогами позивач звертається до суду), встановити предмет та підстави позову, конкретизувати спосіб захисту свого порушеного права у відповідності до вимог Цивільного Кодексу України, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту прав, який не суперечить закону і який просить визначити у рішенні, сформулювати чітко позовні вимоги.

Крім того, позивач звернувся до суду із позовом до одного з відповідачів про припинення права власності на частину квартири та визнання права власності за нею.

Відповідно до ч.1 ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Поданий позов не відповідає вимогам ст. ст.175,177 ЦПК України, зокрема, не зазначені обставини по справі та докази на їх підтвердження, а саме:

- що частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

- що річ є неподільною;

- що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Зі змісту ч. 2 ст. 365 ЦК України слідує, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення про задоволення позову. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Таким чином, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем.

У постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 367/7792/16-ц зазначено: «рішеннями Європейського суду з прав людини неодноразово (зокрема, у справі «Андрій Руденко проти України», заява № 35041/05), зроблено висновок про порушення національними судами ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з тих підстав, що суди за вимогою інших співвласників позбавили особу права власності на належну їй частку квартири з порушенням правил щодо попереднього внесення суми відшкодування вартості такої частки на депозит суду, не врахувавши, що встановлена ст. 365 ЦК України вимога про попереднє внесення на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в разі припинення права власності за вимогою інших співвласників, є однією з основних умов ухвалення рішення про позбавлення особи майна без її згоди».

Положення ст. 365 ЦК України не містять посилання на те, коли саме має бути внесена грошова сума на депозитний рахунок суду.

Разом з тим, оскільки позивачем подано до суду позов у порядку вказаної норми права, попереднє внесення вартості частки в спільному майні на депозитний рахунок суду є обов`язком позивача.

Позивачем не надано доказів про внесення на депозитний рахунок суду вартості 1/4 частки спірного нерухомого майна.

Окрім того, позовна заява не містить відомостей, чи вживались позивачем заходи досудового врегулювання спору (п.7 ст. 175 ЦПК України), а саме чи звертався позивач до співвласників спірного житлового приміщення з питанням щодо поділу майна та припинення права власності, тобто, укладання відповідного договору; не зазначені обставини неможливості вирішити питання про припинення права власності на частку у спільній частковій власності в позасудовому порядку та існування з цього приводу спору між сторонами - зазначити докази в підтвердження.

Відповідності до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та "Круз проти Польщі" від 19.06.2001.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, залишення позовної заяви без руху, відповідно до ч.1ст.185ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий розгляд та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Керуючись ст.ст.175,185,258-261 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділення частин зі спільної власності та припинення права власності у спільному майні - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачеві, що у разі усунення недоліків поданої заяви відповідно до ухвали суду у встановлений строк, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. У разі не усунення недоліків поданої заяви у встановлений судом строк, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В.Е. Дорошинська