Провадження № 22-ц/812/965/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 вересня 2023 року м. Миколаїв

справа № 490/2119/23

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про зняття арешту з майна, за апеляційною скаргою Центрального відділу Державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 06 липня 2023 року під головуванням судді Чулупа О.С., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Центрального відділу Державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) (далі Центральний ДВС) про зняття арешту з майна.

Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 , після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме належна їй квартира АДРЕСА_1 . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину вона звернулася з заявою до нотаріуса, але їй було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що квартира знаходиться під арештом на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 11117629 від 28 січня 2009 року Центрального ВДВС ММУЮ. З метою скасування арешту з належного їй майна позивач звернулася з заявою до відповідача, який її повідомив, що виконавче провадження знищено згідно з п. 1-2 розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах ДВС та приватними виконавцями», у зв`язку із закінченням терміну його зберігання. Також зазначено, що в провадженні відділу примусового виконання перебувало виконавче провадження за реєстровим № 11117629 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2-2420 від 21.01.2006 року, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Флагман» заборгованості у розмірі 34 992 грн 92 коп. в межах якого зареєстровано обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 17.08.2011 року за № 11511735.

Посилаючись на те, що у зв`язку із знищенням виконавчого провадження та смерті власника майна потреби у подальшому арешті не має, просила зняти арешт, накладений постановою старшого державного виконавця Центрального ДВС Дорошенко К.С. від 17 серпня 2011 року на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2023 року позов задоволено. Знято арешт, накладений на підставі постанови старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Дорошенко К.С. від 17 серпня 2011 року, реєстраційний номер обтяження 11511735, на квартиру АДРЕСА_1 . Стягнуто з Центрального ДВС на користь ОСОБА_1 1073 грн 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі Центральний ДВС посилаючись на необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апелянт зазначав, у Центральному ДВС перебувало виконавче провадження №11117629 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2-2420 від 21.01.2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС «Флагман» заборгованості у розмірі 34 992 грн 92 коп. При виконанні виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , а 12.10.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Судом зазначено, що так як боржник померла ІНФОРМАЦІЯ_2 виконавче провадження мало бути закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та мав бути знятий арешт на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Однак судом не враховано, що виконавче провадження на момент смерті боржника вже було завершено (12.10.2013), повторно на виконання виконавчий документ до відділу не надходив, а тому у відділі були відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно і зняття арешту з майна боржника. Окрім того судом не досліджувалась та не встановлювалась протиправність дій державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника. Також апелянт зазначав, що Центральний ДВС є неналежним відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Гавловська Ю.В. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2023 року залишити без змін. Вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, враховуючи, що права позивача порушуються, оскільки вона не може вільно розпоряджатись майном через наявність арешту на майно. Окрім того, відповідачем не доведено, що його права порушуються оскаржуваним рішенням суду. Всі доводи відповідача ґрунтуються на припущеннях.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції представник Центрального ДВС не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином сповіщені, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гавловська Ю.В. вважали апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду законним, а тому просили залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на примусовому виконанні у Центральному відділі Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження № 11117629 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2-2420 від 21.06.2006 року, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь КС "Флагман" боргу в розмірі 34992грн.92коп.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.07.2020 року постановою старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Дорошенко К.С. про відкриття виконавчого провадження № 11117629 від 28.01.2009 року було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 , на підставі чого на належну останній на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , реєстратором Миколаївської філії державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України 17.08.2011 року зареєстровано обтяження за номером 11511735.

12.10.2013 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Натепер виконавче провадження знищено згідно з пунктом 1-2 Розділу 11 "Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватним виконавцями", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5 у зв`язку з закінченням терміну його зберігання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем майна після смерті своєї матері ОСОБА_2 .

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про зняття арешту, накладеного на підставі постанови старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Дорошенко К.С. від 17 серпня 2011 року, на квартиру АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 виконавче провадження мало бути закінчено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" та мав бути знятий арешт накладений на майно боржника на підставі ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження". Права позивачки як спадкоємиці майна померлої ОСОБА_2 порушуються, оскільки вона не може вільно розпоряджатись майном через наявність арешту на нього, а тому її права його підлягають судовому захисту шляхом зняття арешту з майна.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на нижчевикладене.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зроблено висновок, що "при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження". Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна".

ОСОБА_1 пред`явила вимоги про зняття арешту, накладеного в межах виконавчого провадження, до Центрального ДВС, яке не є ані боржником, ані особою, в інтересах якої накладено арешт. Між тим КС «Злагода», в інтересах якої було накладено арешт, до участі у справі не було залучено.

Згідно відповіді № 236722 від 21.09.2023 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Кредитна спілка «Злагода» є зареєстрованою на час видачі цієї відповіді.

З огляду на те, що позивачка пред`явила позов до неналежного відповідача, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог є помилковим.

Викладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17.

Згідно з частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Згідно з цивільним процесуальним законом суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи, залучати на стадії апеляційного перегляду справи відповідачів та/або співвідповідачів, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд.

Отже ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом, що в силу приписів пункту 4 частини третьої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваного та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, також підлягає скасуванню судове рішення і в частині розподілу судових витрат.

Крім того, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги позивач повинен відшкодувати відповідачу витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 288 грн 32 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального відділу Державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрального відділу Державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про зняття арешту з майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) відшкодування судового збору за апеляційну скаргу в розмірі 1 288 грн 32 коп. (одна тисяча двісті вісімдесят вісім гривень тридцять дві копійки).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 27 вересня 2023 року