Справа № 482/726/22
Номер провадження 2/482/22/2023

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Сергієнко С.А., за участю секретаря Алєксєєнко В.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника відповідачів ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

17.08.2023 року представник позивача звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

У своєму позові посилався на те, що ОСОБА_5 належить на праві приватної власності домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У сусідньому домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яке межує з домоволодінням позивача, проживають відповідачі.

Приблизно 12 січня 2022 року відповідачі встановили по периметру свого домоволодіння камери відеоспостереження, відеозйомки, відео нагляду і відео реєстрації, дві з яких направлені на територію домоволодіння позивача і цілодобово здійснюють відеозйомку домоволодіння позивача, його особистого життя.

У грудні 2021 року позивач звернувся до відповідачів і попросив не здійснювати відеозйомку його домоволодіння однак відповідача на дане прохання відмовились припинити відеозйомку

У січні 2022 року позивач двічі, 12.01.2022 року і 18.01.2022 року звертався із заявами до відділу поліції, однак отримав відповіді з відділення поліції № 6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області за результатами розгляду вказаних заяв, зареєстрованих в ЖЄО за № 169 від 12.01.2022 року і № 244 від 18.01.2022 року, з яких вбачається, що в діях відповідачів не вбачається ознак кримінального правопорушення; рекомендовано звернутися до суду для захисту своїх прав. Після того, як інші способи захисту своїх прав були вичерпані, позивач був змушений звернутися до суду із позовом про захист своїх прав і законних інтересів.

Посилаючись на те, що неправомірними діями відповідачів щодо порушення його права на приватне життя йому було спричинено моральної шкоди, яка полягає у значних душевних стражданнях через постійне, цілодобове спостереження відповідачами за особистим життям позивача, нехтування відповідачами основоположними правилами поведінки і добросусідства, порушення прав позивача на захист інформації щодо себе і свого особистого життя.

Посилаючись на вищевикладене позивач просив суд, зобов`язати відповідачів за власний рахунок демонтувати встановлені на будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , камери відеоспостереження та відео реєстрації, а також технічні прилади та пристрої для підключення системи відеоспостереження та відео реєстрації; знищити (видалити) накопичену інформацію, яка так чи інакше стосується домоволодіння і життя позивача та членів його родини та стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень.

Відповідачі подали відзив на позов ОСОБА_5 , у якому вказували, що у своєму домоволодінні ( АДРЕСА_2 ) ними було встановлено камери спостереження за їх будинком та їх прибудинковою територією (їх подвір`ям).

Відповідачі вказують, що позивачем не надано жодного доказу який би вказував на відео фіксацію особистого житія позивача та жодного доказу про збереження (накопичення) такої інформації за допомогою технічних пристроїв.

Позивач дійсно не надавав права на проведення фото та відеозйомки себе особисто та членів своєї родини, але ж така фото та відеозйомка не проводиться відповідачами.

Зараз відеоспостереження це невіддільна частина охорони та безпеки людей, приміщень, майна тощо.

Також законом не заборонено розміщувати камери для знімання своєї власності.

Чинним законодавством не передбачено жодного порядку щодо встановлення камер відеоспостереження на фасадах житлових будинків, як і не передбачено видачу дозволів на їх встановлення та необхідність для цього згоди сусідів. Тобто, встановлення камер відеоспостереження є правом власника об`єкта приватної власності, в даному випадку будинку.

З урахуванням цього, власник має право знімати свою власність на фото-, кіно- чи відеоплівки та використовувати технічні засоби, в тому числі й телекамери (відео реєстратор) для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони будинку.

Посилаючись на безпідставність твердження позивача про те, що відповідачі порушують його особисті немайнові права та втручаються у приватне життя, оскільки не надано (та не може бути надано, оскільки таке не відбувається) належних доказів того, встановлені камери відеоспостереження мають технічну спроможність фіксувати ділянку позивача та його будинок із господарськими будівлями і спорудами тощо, а також те що будь-яких допустимих та достатніх доказів того, що дії чи бездіяльність відповідачів будь-яким чином вплинули на стан здоров`я позивача, спричинили погіршення його стану, зумовили фізичні, душевні, психічні страждання останнього, позивачем не надано, відповідачі просили у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав у ньому викладених, просив його задовольнити у повному обсязі.

Також додав, що відповідачами не надано доказів технічних характеристик камер, напрямку і охоплення їх відеозйомки.

Відповідачі та їх представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, прохали у його задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві.

Відповідачі та їх представник додали, що камери мають кут огляду близько 80 градусів і не мають механізму приводу який би давав можливість дистанційно змінювати напрямок їх огляду. Камери встановлені таким чином, щоб фіксувати лише територію власного домоволодіння відповідачів. Технічна документація на камери у відповідачів відсутня оскільки це найдешевші камери китайського виробництва. Крім того жодного накопичення записаної інформації не відбувається, оскільки це потребувало б значних масивів сховищ для зберігання відеозаписів інформація з камер зберігається короткостроково лише для випадків якщо буде встановлено неправомірне втручання на території домоволодіння відповідачів.

Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що зі змісту ст.3 ЦК України вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України.

Згідно статтей 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено судом, будинок господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 та земельні ділянки на яких вони розміщені належать на праві власності позивачу ОСОБА_5 , що підтверджується: рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09.11.2009 року у справі № 2-1572/2009 про визнання права власності, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24663028 від 03.12.2009; державними актами на право власності на земельні ділянки серії ЯК № 846755 і серії ЯК № 846756.

Позивач зареєстрований та проживає у вищевказаному житловому будинку.

У сусідньому житловому будинку за адресою, АДРЕСА_2 , проживають відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у своєму домоволодінні ними було встановлено камери спостереження вказана обставина визнається обома сторонами і доказуванню не підлягає (ч.1 ст. 84 ЦПК України).

Також встановлено, що позивач звертався до ВП №6 МРУП ГУНП в Миколаївській області із зверненнями щодо конфлікту по факту знаходження камер відео спостереження, які зареєстровано до ЖЕО за №169 від 12.01.2022 року та № 244 від 18.01.2022 року.

У ході перевірок було встановлено ознаки цивільно-правових відносин та відомостей, які вказували на ознаки кримінального правопорушення, не виявлено.

Оцінюючи фотознімки та відеозапис наданий позивачем, суд зазначає, що на фотознімках та відеозаписі зображено дві відеокамери встановлені на житловому будинку, що розташований поруч з домоволодінням позивача, камера №1 встановлена на розі будинку (ріг фасаду будинку і стіни будинку яка іде паралельно до межі домоволодінь сторін), ця камера встановлена на верхньому кінці металевої опори довжиною близько одного метра яка підіймається над нижнім краєм даху (стріхою) на відстань до одного метра. Відповідачі визнають, що це їх будинок на якому вони встановили камери відеоспостереження. Камера №2 встановлена на верхньому краю даху будинку цього ж житлового будинку з протилежного боку (дальнього боку від АДРЕСА_1 ).

З фотознімків які надано позивачем достеменно встановити напрямок у який звернені вищевказані камери не можливо.

Досліджуючи відеозапис наданий позивачем, шляхом збільшення зображення судом встановлено, що відеокамера №1 складається з куполоподібної частини білого кольору та розміщеної під нею сферичної або круглої частини чорного кольору, у якій встановлено безпосередньо саму камеру.

Позивач здійснює відео фіксацію місця розташування камери №1 з двох місць через огорожу між домоволодіннями.

Відстань від будинку відповідачів до огорожі між домоволодіннями сторін становить близько двох метрів.

Суд звертає увагу, що через чорний колір робочої частини відеокамер без збільшення зображення на відеозаписі не можливо встановити напрямок у який звернені вищевказані камери.

Разом з тим шляхом збільшення зображення відеозапису наданого позивачем, судом встановлено, що відеокамера №1 спрямована не безпосередньо у бік домоволодіння позивача чи двору його домоволодіння, а спрямована під гострим кутом до огорожі між домоволодіннями сторін у бік від АДРЕСА_1 і має видимий нахил до низу.

Шляхом збільшення зображення відеозапису наданого позивачем, судом встановлено, що відеокамера №2, яка встановлена на верхньому краю даху будинку цього ж житлового будинку з протилежного боку (дальнього боку від АДРЕСА_1 ) також спрямована не безпосередньо у бік домоволодіння позивача чи господарського двору його домоволодіння, а спрямована під гострим кутом до межі між домоволодіннями сторін у бік від АДРЕСА_1 (у бік городу) і має видимий нахил до низу.

На час розгляду справи в суді чинним законодавством не передбачено жодного порядку щодо встановлення камер відеоспостереження на фасадах житлових будинках, як і не передбачено видачу дозволів на їх встановлення та необхідність для цього згоди сусідів. Тобто, встановлення камер відеоспостереження є правом власника об`єкта приватної власності.

Відповідно до ст.32 Конституції України, ст.301 Цивільного кодексу України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За змістом ст.307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Суд зазначає, що ч. 1 ст. 307 Цивільного кодексу України поширюється на всі суспільні відносини, в тому числі і на правовідносини, що стосуються використання житла приватними власниками.

Під поняття «фото-, кіно-, теле- чи відеозйомка» підпадає процес фіксації фактів на відповідний фото-, кіно-, теле- чи відео носій.

Згідно статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

З урахуванням цього, власник не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди, але використовувати технічні засоби, в тому числі й телекамери (відео реєстратор) для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони будинку (квартири) біля входу до них має право, без фіксації на фото-, кіно-, теле- відео плівку (тобто без зберігання інформації для її використання).

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зважаючи на такі обставини як місце розташування камер, напрямок у якому вони спрямовані по горизонталі, їх нахил по вертикалі, висота огорожі між домоволодіннями сторін, суд приходить до висновку, що позивачем в цілому не доведено, що встановлені відповідачами відеокамери здійснюють відеозйомку території його домоволодіння і таким чином це посягає на його право на приватне життя.

Таким чином, аналізом наявних в матеріалах справи доказів суд дійшов висновку, що відео нагляд встановлено відповідачами виключно з метою створення безпечних умов проживання і цим права сусідів по будинку не порушуються, в приватне життя громадян вони не втручаються.

За таких обставин, встановлення та експлуатація відповідачами камер відеоспостереження не порушує законних прав та свобод позивача, тому позовні вимоги про зобов`язання відповідачів демонтувати встановлені на будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , камери відеоспостереження та відео реєстрації, а також технічні прилади та пристрої для підключення системи відеоспостереження та відео реєстрації; знищити (видалити) накопичену інформацію, яка так чи інакше стосується домоволодіння і життя позивача та членів його родини, є необґрунтованими та безпідставними.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Оцінивши та дослідивши в сукупності всі зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, оскільки неправомірність дій відповідачів не доведено.

Висновки викладені у Постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.03.2020 року № 279/2012/17 та Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2018 року у справі № 576/910/15-ц до даних правовідносин застосовані бути не можуть, так як у вказаних справах були встановлені інші обставини.

Судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 139,141,229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 20.09.2023 року.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко