Справа № 369/3425/23
Провадження № 2/369/3404/23
РІШЕННЯ

Іменем України

27.09.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Безкоровайної Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/3425/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в праві власності на будинок,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив суд визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) право власності на частку у розмірі 1/2 в праві власності на житловий цегляний будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 13 листопада 1996 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 . Шлюб було зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Московського району (м. Київ), актовий запис № 920.

Спільних неповнолітніх дітей від шлюбу у позивача та відповідача немає.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2022 року зазначений шлюб було розірвано. Рішення суду набрало законної сили.

Розподіл майна, набутого за час шлюбу та яке є спільною сумісною власністю, не проведено. Угоди про добровільний поділ майна нами не досягнуто.

За час проживання у шлюбі позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2002 року було набуто в спільну власність житловий цегляний будинок АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку складає 117 кв.м., житлова площа будинку складає 55,7 кв.м. Зазначене підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.10.2002 року, доданого до цієї позовної заяви. Ця копія була отримана адвокатом Сімутіним Р.В. на адвокатський запит від КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області». Право власності на цей житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, зроблений 13.02.2023 р. за параметром запиту «фізична особа ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ».

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи зазначене, позивач зазначає, що його частка у спільній сумісній власності на будинок складає 1/2.

Згідно зі ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Оскільки житловий цегляний будинок АДРЕСА_1 є невеликого розміру, він не може бути розділений в натурі. Крім того, неможливим з огляду на наведені положення законодавства є й присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на будинок, оскільки жодний з колишнього подружжя не дає на це згоду. Єдиним ймовірним варіантом захисту майнових прав позивача на будинок позивач вважає визнання за ним права власності на частку у праві власності на цей будинок у розмірі 1/2.

З огляду на наведене, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.03.2023 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.

Ухвалою суду від 08.08.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 27.09.2023 року.

Ухвалою суду від 27.09.2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю повернуто заявнику.

27.09.2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, вимоги позову підтримав, просив розглянути справу без участі представника позивача і задовольнити позов у повному обсязі.

У судове засідання 27.09.2023 року відповідач та його представник не з`явилися, про дату та час судового розгляду справи повідомлялися належним чином. Відзив на позов не подали.

Оскільки неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи, суд вирішив розглянути справи за відсутності учасників справи на підставі ст. 223 ЦПК України.

Враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13 листопада 1996 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 . Шлюб було зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Московського району (м. Київ), актовий запис № 920.

Спільних неповнолітніх дітей від шлюбу у позивача та відповідача немає.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.09.2022 року зазначений шлюб було розірвано. Рішення суду набрало законної сили.

Розподіл майна, набутого за час шлюбу та яке є спільною сумісною власністю, не проведено. Угоди про добровільний поділ майна нами не досягнуто.

За час проживання у шлюбі позивачем та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2002 року було набуто в спільну власність житловий цегляний будинок АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку складає 117 кв.м., житлова площа будинку складає 55,7 кв.м. Зазначене підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 25.10.2002 року. Право власності на цей житловий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, зроблений 13.02.2023 р. за параметром запиту «фізична особа ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ».

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд погоджується з доводами представника позивача, що його частка у спільній сумісній власності на будинок складає 1/2.

Згідно зі ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд погоджується з доводами представника позивача, що оскільки житловий цегляний будинок АДРЕСА_1 є невеликого розміру, він не може бути розділений в натурі.

Також суд вважає, що не є можливим присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на будинок, оскільки жодний з колишнього подружжя не дає на це згоду.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю та визнання за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) право власності на частку у розмірі 1/2 в праві власності на житловий цегляний будинок АДРЕСА_1 .

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 141, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в праві власності на будинок - задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) право власності на частку у розмірі 1/2 в праві власності на житловий цегляний будинок АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) 1 500 (одну тисячу п`ятсот гривень) 00 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 27.09.2023 року.

Суддя А.В. Янченко