ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 681/708/23

Провадження № 22-ц/4820/1741/23

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 681/708/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року в складі судді Горщара А.Г. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.11. 2020 року, в розмірі 85 254 грн 66 коп, яка утворилася станом на 15.02.2023 року та стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 2684 грн судового збору.

Звертаючись до суду з позовом, банк зазначав, що 20 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 20 листопада 2020 року. Змістом анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву, відповідачка підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. Окрім того, в анкеті клієнт підтвердила, що усе листування щодо цього договору просить здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов Договору.

Отже, 20 листопада 2020 року між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем укладено Договір, відповідно до умов якого, відповідачка отримала кредит у розмірі 70000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . АТ «Універсал Банк» вказує, що свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак ОСОБА_1 не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. І станом на 28.12.2022 року у відповідачки прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, а тому на підставі положення 5.17 п.5 Розділу II Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань і вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 26.01.2023 направив відповідачці повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості, проте остання на контакт не виходила та не вчинила дій на погашення заборгованості. Так як загальна заборгованість ОСОБА_1 за Договором станом на 15.02.2023 становить 85 254 грн 66 коп, вказана суму є загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), тому АТ «Універсал Банк» просив суд стягнути з позичальника зазначену заборгованість.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року позов задоволено, стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 20.11.2020 року, що станом на 15.02.2023 року в сумі 85 254 грн 66 коп заборгованість за тілом кредиту та витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 грн.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права. Так, апелянт зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт укладення між сторонами у встановлений законом спосіб Договору про надання банківських послуг, в тому числі і погодження сторонами Умов обслуговування рахунків фізичної особи з додатками, а також ознайомлення відповідачки з такими Умовами. ОСОБА_1 вказує, що банк посилався на узгодження сторонами істотних умов кредитного договору, шляхом підписання анкети-заяви до Договору банківських послуг, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 70 000 грн, однак у позовній заяві позивач просить стягнути з неї заборгованість за тілом кредиту у сумі 85 257 грн 66 коп, при цьому жодних доказів, нарахування заборгованості саме в такому розмірі не надає. Надані до позову роздруківки з сайту банку, які діяли станом на 20.11.2020 року не доводять факт ознайомлення позичальника з умовами Договору банківських послуг. Крім того, умови договору, викладені на сайті банку змінюються позивачем в односторонньому порядку. Також вказує апелянтка, що у підписаній сторонами заяві, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та визначення її розміру. Так банк просив стягнути заборгованість по тілу кредиту, однак самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, як невід`ємної частини договору суду не надав, при цьому посилався лише на витяг з Умов та правил надання банківських послуг, з якими нібито вона була ознайомлена, однак доказів цього не надав, тому висновки суду про задоволення позовних вимог в повному обсязі не відповідають обставинам справи. Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги суми, які вносилися нею на погашення заборгованості, так за період з 14.01.2021 по 27.01.2022 року нею внесено 52 813 грн 27 коп, а банк вважає що вона використала 70 000 грн, тобто різниця між наданими та сплаченими коштами становить 17 186 грн 73 коп. з огляду на заявлені позовні вимоги позивач просив стягнути з неї тіло кредиту, однак суд навіть не встановив його розмір.

Тому з огляду на доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Судом встановлено, що 20.11.2020 року між АТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 був укладений Договір про надання банківських послуг. Укладення договору відбулося шляхом власноручного підписання відповідачем Анкети-заяви.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було видано кредитну картку, кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувалася, періодично витрачаючи кошти та відповідно періодично повертаючи їх.

Банк посилається на те, що ним виконано свої зобов`язання за Договором: надано відповідачці кредитні кошти, а ОСОБА_1 вчасно не сплачено кредит, внаслідок чого виникла заборгованість, що станом на 15.02.2023 року становить 85 254 грн 66 коп.

Задовольняючи позов Банку, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачка користувалася кредитними коштами та частково сплачувала кошти погашаючи заборгованості, тому погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами за користування кредитними коштами, тому стягнув з неї всю заборгованість за договором.

Однак такий висновок суду першої інстанції не є цілком обґрунтованим.

Так, ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон №1734-VIII).

За змістом ч. 2 ст. 9 Закону №1734-VIII (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Також, за змістом положення ст. 9 Закону №1734-VIII паспорт споживчого кредиту - це лише інформація, необхідна для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття позичальником обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, яка надається кредитодавцем споживачу до укладення кредитного договору, а умови договору про споживчий кредит та форма його укладення визначені ст.ст. 12, 13 Закону України «Про споживче кредитування» в розділі ІІІ «Договір про споживчий кредит» цього Закону.

В силу п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, АТ «Універсал Банк» надав суду Анкету-заяви до Договору про надання банківських послуг від 20.11.2020, Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Умови щодо випуску Чорної картки monobank та Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank.

Однак, Анкета-заява до Договору про надання банківських послуг від 20.11.2020 року не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, а також розміру, підстав та порядку нарахування процентів за користування кредитним коштами. А визначаючи суму заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), позивач враховував поточну процентну ставку в розмір 37,2% та проводив погашення відсотків шляхом списання кредитних коштів і, як наслідок, збільшувався розмір заборгованості.

Надані позивачем Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів і Умови щодо випуску Чорної картки monobank визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, строк дії кредитної лінії, порядок повернення кредиту, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

Але, ці документи не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів і Умови щодо випуску ОСОБА_2 картки ОСОБА_3 розуміла відповідачка, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи 20.11.2020 року Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг.

Крім того, відповідачка також заперечує що між сторонами було погоджено всі умови договору про надання банківських послуг.

Таким чином за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Умови щодо випуску ОСОБА_4 , відсутності в Анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, підстави та порядок нарахування процентів, надані банком Умови і Правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, Умови щодо випуску ОСОБА_2 картки monobank і Паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Однак як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 періодично користувалася коштами та здійснювала погашення за кредитом, вказані обставини не заперечувала і сама відповідачка, тому з врахуванням викладеного слід дійти висновку, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг, однак не на тих умовах, узгодженими які вважав Банк.

Таким чином, апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність позивачем факту укладення між сторонами 20.11.2020 року Договору про надання банківських послуг на тих умовах, які Банк вважав узгодженими, звертаючись до суду з даним позовом.

Проте, як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Звертаючись до суду з позовом, банк просив стягнути з відповідачки 85 254 грн 66 коп, при цьому вказував, що вказана сума коштів є загальним залишком заборгованості за кредитом, тілом кредиту.

Однак як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, графа 3 «Залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» розмір тіла кредиту становить 70 120 грн 79 коп, графа 4 «Залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» становить 15 133 грн 87 коп., а всього загальний залишок заборгованості за наданим кредитом 85254 грн 66 коп., проте до вказаної суми банком було зараховано і проценти згідно поточної ставки 37,2%.

Тому, враховуючи, непогодження між сторонами відсоткової ставки за користування кредитними коштами до тіла кредиту не може бути включена вказана сума простроченої заборгованості.

З того ж розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 здійснила погашення за наданим кредитом на суму 52 813 грн 27 коп ( графа 15), відтак з відповідачки на користь банку підлягає стягненню 17307 грн 52 коп ( 70 120,79-52 813,27), в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до ч.ч. 10. 13 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду банк просив стягнути з відповідачки на свою користь 85254 грн 66 коп заборгованості за кредитним договором, судом вимоги банку задоволено частково стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ Універсал банк» 17307 грн 52 коп тіла кредиту, таким чином позовні вимоги банку задоволено на 20,3% (17307,52 х100:85254,66).

При подачі позову банком сплачено судовий збір в сумі 2684 грн, таки чином, з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню 544 грн 85 коп (2684:100х20,3%).

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила 4026 грн судового збору, що підтверджується відповідними квитанціями наявними в матеріалах справи.

Також враховуючи, що після зміни рішення суду першої інстанції, в редакції даної постанови апеляційного суду, позовні вимоги банку задоволено на 20,3%, тому на користь ОСОБА_1 з АТ «Універсал Банк» слід стягнути 3208 грн 70 коп ( 4026:100х79,7) сплаченого апелянткою судового збору.

Пунктом 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином на підставі п. 10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в загальній сумі 2663 грн 85 коп ( 3208,70-544, 85).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 28 червня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину щодо часткового задоволення позовних вимог в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 ( зареєстрованої АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПУО 21133352) 17307 грн 52 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства « Універсал Банк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, код ЄДРПУО 21133352) на користь ОСОБА_1 ( зареєстрованої АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) 2663 грн 85 коп сплаченого судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 жовтня 2023року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова