Провадження № 22-ц/802/805/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника органу опіки та піклування Христін Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Торчинської селищної ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, Служба у справах дітей Торчинської селищної ради про визначення місця проживання дитини з батьком, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 , поданою представником ОСОБА_3 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у серпні 2022 року звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивувала тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 березня 2015 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 вересня 2017 року розірвано. У період шлюбу у сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що в лютому 2022 року батько дитини ОСОБА_4 викрав дитину, перешкоджає спілкуванню та побаченню сина із матір`ю фізично та за допомогою будь-яких засобів аудіо та відеокомунікації, що негативно впливає на моральний стан дитини. Відповідач раніше зловживав наркотичними засобами, до моменту викрадення сина він не цікавився його життям, не займався його належним розвитком та вихованням, не сплачував аліменти на утримання сина. Відповідач налаштовує сина проти неї, маніпулює дитиною та не займається її належним розвитком та вихованням. Для створення юридичних підстав для відібрання у матері дитини відповідач вдався до завідомо-неправдивого повідомлення про злочин, наче вона побила власного сина. Це стало приводом для порушення кримінальної справи за фактом нанесення тілесних ушкоджень дитині. Просила визначити місце проживання сина ОСОБА_5 разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 у жовтні 2022 року подав зустрічний позов до позивача ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком, який мотивував тим, що після розірвання шлюбу дитина була зареєстрована та проживала з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Він постійно навідував дитину, часто спілкувався із сином за допомогою мобільного зв`язку, завжди перший ініціював побачення та спілкування з дитиною, часто намагався забирати сина до себе. Під час таких побачень помічав на тілі сина синці. На запитання про походження таких синців, син відповідав, що мати застосовувала відносно нього фізичну силу. Вказав, що неодноразово намагався поговорити з колишньою дружиною, просив не застосовувати фізичне та психологічне насилля щодо дитини, не висловлюватись при синові нецензурною та грубою лайкою, однак такі дії з боку матері не припинились. Після побиття в січні 2022 року він звернувся до Луцького РУ поліції ГУНП у Волинській області із заявою про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій щодо сина. За фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України 02 лютого 2022 року внесено відомості до ЄРДР. Наразі досудове розслідування триває. Зазначив, що позивач часто зловживає алкогольними напоями, а коли сину виповнилось 1,5 року, покинула його й поїхала на шість місяців на тимчасові заробітки за кордон та періодично їздить, залишивши сина з батьком. Незважаючи на введення воєнного стану на території України, матір не хвилювалась за життя сина, його фізичне та психологічне здоров`я. Він створив для сина всі умови необхідні для навчання, здоров`я та психологічного розвитку. Просив суд визначити місце проживання ОСОБА_5 разом із батьком ОСОБА_4 .

Ухвалою від 04 листопада 2022 року зустрічний позов відповідача ОСОБА_4 прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Торчинської селищної ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю, задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання його матері ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 . В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, Служба у справах дітей Торчинської селищної ради про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.

Відповідач ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає, що воно ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, з порушенням норм процесуального права, висновки суду наведені в оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи. Твердження суду про те, що він 27 січня 2023 року забрав сина до себе на вихідні та мав привезти його, однак з цього часу син проживає з батьком, не відповідає дійсності, оскільки він забрав сина до себе після побиття його матір`ю. Суд не надав жодної оцінки доказам, які були ним надані для підтвердження факту побиття дитини. Син ОСОБА_5 після побиття його матір`ю боїться та уникає її, про що він, відповідач, неодноразово наголошував у суді. Перешкод у спілкуванні сина з матір`ю він не чинить, неодноразово проводив бесіди із сином про необхідність побачень з матір`ю, однак дитина йде на контакт з нею з острахом та небажанням. При опитуванні дитини працівниками Служби у справах дітей Луцької міської ради вона повідомила, що хоче жити разом із батьком, повертатися до матері не бажає. Суд не взяв до уваги висновок судово-психіатричної експертизи № 233 стосовно малолітнього, проведеної в межах кримінального провадження, відмовляв у задоволенні клопотання про заслуховування малолітньої дитини. Він має належні для проживання дитини умови. Не узято до уваги те, що позивач не має самостійно доходу, востаннє на заробітках була у 2022 році, працевлаштовуватися не бажає. Судом не приділено першочергової уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, її бажанню залишитися проживати разом із батьком у безпечному, спокійному та стійкому місці. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком задовольнити.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 підтримала вимоги апеляційної скарги, просила задовольнити з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник органу опіки та піклування Торчинської селищної ради Христін Р. В. заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги відповідача.

До апеляційного суду надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі представника органу опіки та піклування Луцької міської ради за наявними матеріалами з урахуванням інтересів дитини, вимоги відповідача підтримали.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої без змін, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином сторін. Після розірвання шлюбу сторонами з 2017 року дитина проживає з матір`ю та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

27 січня 2023 року ОСОБА_4 забрав сина до себе на вихідні і з цього часу дитина проживає з батьком. Зміна місця проживання дитини відбулась без відома та згоди матері.

Дитина ОСОБА_5 навчався у першому класі ОЗЗСО «Торчинський ліцей Торчинської селищної ради» і документи дитини знаходяться у цьому навчальному закладі. На час розгляду справи навчається в КЗ «Луцька загальноосвітня школа І-ІІІ ступеней № 17 Луцької міської ради».

За фактом нанесення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_5 відносно ОСОБА_1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито кримінальне провадження № 0000047 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Реєстрація вказаного провадження здійснена на підставі заяви ОСОБА_4 . На час розгляду справи у суді апеляційної інстанції ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 лютого 2023 року призначено судовий розгляд цього кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України (справа № 161/16587/22). Вирок у цій справі не ухвалений.

Судом першої інстанції також встановлено, що матір виїзжала періодично на заробітки, дитина в той час проживала з батьком. Посильну участь у догляді за дитиною брали батьки відповідача, зважаючи на те, що батько працював. Задля отримання мінімальної заробітної плати для забезпечення себе та дитини позивач змушена була виїзжати на заробітки, та звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, хоча в зустрічному позові про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 стверджує, що він повністю матеріально забезпечував сина. До січня 2022 року дитина спілкувалась з обома батьками, навчалася в школі, відвідувала гуртки, мала друзів.

Служба у справах дітей Луцької міської ради та Служба у справах дітей Торчинської селищної ради Луцького району надали свої висновки щодо доцільності визначення місця проживання дитини з кожним із батьків.

Відповідно до висновку від 24 жовтня 2022 року Орган опіки та піклування Торчинської селищної ради вирішив за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно висновку від 27 грудня 2022 року Служба у справах дітей Луцької міської ради вирішила за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком ОСОБА_4 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частинами 1, 2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Зважаючи на те, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, керуючись положеннями Конвенції про права дитини (в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими), ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, показів свідків, а також того, що дії відповідача щодо різкої зміни постійного місця проживання дитини разом з матір`ю, суперечать принципу розумної турботи про дитину у поєднанні з обережною для психіки дитини увагою до неї, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 за місцем проживання матері ОСОБА_1 .

Відповідач самовільно вчинив дії щодо зміни місця проживання дитини, зміни навчального закладу без згоди позивача. Дитина від народження проживала в сім`ї, а з 2017 року по 2022 рік постійно проживала з матір`ю у смт Торчин, де у неї сформувались сталі соціальні зв`язки, у той час як різка зміна місця проживання дитини з батьком у м. Луцьк без згоди та відома матері порушила звичний режим життя дитини та погіршила його стосунки з матір`ю.

Твердження відповідача про нанесення ОСОБА_1 тілесних ушкоджень сину ОСОБА_5 є передчасним та суперечить презумпції невинуватості, оскільки вирок за результатами розгляду кримінальної справи № 161/16587/22 щодо ОСОБА_1 не ухвалено.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача про відсутність постійного доходу у позивача, оскільки судом було встановлено, що остання періодично працює за межами України, отримує дохід. Необхідно відмітити, що у вказані періоди дитина за погодженням між сторонами проживає з батьком. За час проживання дитини з батьком, останній обмежував зустрічі дитини з матір`ю. Відповідач не надав суду доказів матеріального утримання сина, сплати аліментів за час, коли дитина проживала з матір`ю.

Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, суд виходив з інтересів дитини, її прав на гармонійний розвиток, спілкування з обома батьками. Також враховується у даному випадку вік дитини - він є малолітнім і йому необхідна увага матері.

Твердження представника відповідача про те, що судом першої інстанції безпідставно не узято до уваги копію висновку судово-психіатричної експертизи №233, що була проведена на підставі постанови слідчого у межах кримінального провадження, суперечить критеріям допустимості та належності доказів, визначених ст. ст. 77, 78 ЦПК України, оскільки питання поставлені експерту та висновок, що складений за результатами вищевказаної експертизи, не стосуються предмету цього спору. У межах справи, що переглядається апеляційним судом, відповідачем не було заявлено клопотання про проведення експертизи, на вирішення якої були б поставлені питання про прихильність дитини до одного з батьків, про психологічний стан дитини, а тому суд правильно відхилив копію висновку судово-психіатричної експертизи та не узяв такий документ у якості доказу.

Висновки органів опіки і піклування, які є різними за своїм змістом, суд першої інстанції оцінив у сукупності з іншими доказами. Відхиляючи висновок органу опіки і піклування Луцької міської ради, судом було враховано, що у такому висновку зазначається про нетривалий проміжок часу спільного проживання дитини з батьком. Бажання дитини може не відповідати її найкращим інтересам.

Колегія суддів вважає, що матір створить для дитини належні умови для її морального, духовного, фізичного розвитку і проживання дитини з матір`ю найкраще забезпечить інтереси дитини.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367 - 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 , подану представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді