печерський районний суд міста києва
01 серпня 2023 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Новак Р.В.
за участі секретаря судових засідань Бурячок А.І.
відповідач: приватний нотаріус КМНО Щелков Д.М.,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
предмет та підстави позову - скасування рішення про державну реєстрацію
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію,
Ухвалою суду від 22.06.2023 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами (спрощеного) позовного провадження, з викликом сторін.
У судове засідання позивач, її представник не з`явилися, враховуючи подану заяву, відповідач і третя особа не забезпечили появу своїх представників у судове засідання.
Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, не забезпечив появу свого представника у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і сторона позивача не висловила заперечення проти такого порядку вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судовим розглядом встановлено, що позивач зареєстрована та мешкає в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
За загальним правилом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Положенням ст. 175 Житлового кодексу України визначено, що державні і громадські органи, підприємства, установи, організації, службові особи зобов`язані дбати про схоронність житлового фонду та підвищення його благоустрою.
Згідно зі ст. 176 Житлового кодексу України наймодавець зобов`язаний своєчасно провадити ремонт жилих будинків, забезпечувати безперебійну роботу інженерного обладнання будинків і жилих приміщень, належне утримання під`їздів, інших місць загального користування будинків і придомової території. Такі ж обов`язки покладаються на житлово-будівельні кооперативи.
Капітальний ремонт жилих будинків, технічне обслуговування їх інженерного обладнання, а також поточний ремонт жилих приміщень, що його зобов`язаний провадити наймодавець (житлово-будівельний кооператив), здійснюються відповідно до правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території, правил і норм технічної експлуатації житлового фонду.
Відповідно до ст. 177 Житлового кодексу України громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування.
Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.
З матеріалів позовної заяви вбачається, що листом Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва від 31.05.2022 за вх. №073=К-2954-173 було повідомлено позивачку про те, що «Будинок прибутковий за адресою: АДРЕСА_4 , наказом ГУ охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради від 25.09.2006 №53 занесено до переліку об`єктів культурної спадщини м. Києва. За результатами візуального обстеження, проведеного співробітником Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради 27.05.2022 було встановлено, що в приміщеннях горищного простору будинку, над квартирою АДРЕСА_2 , розміщено будівельні матеріали, демонтовано частину дерев`яних крокв несучої системи даху».
Також повідомлено, що відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон) Департамент здійснює повноваження в сфері дозвільних та реєстраційних функцій, державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог містобудівного законодавства під час виконання підготовчих та будівельних робіт щодо об`єктів будівництва, що за класом наслідків належать до об`єків з незначними та середніми наслідками, розташованих на території м. Києва, з 12.10.2016.
Департамент не реєстрував, не видавав, документів, що дають право на виконання будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_5 .
Повноваження стосовно державного архітектурно-будівельного контролю та дозвільних функцій щодо об`єктів, що за класом наслідків належать до об`єктів із значними наслідками здійснює Державна інспекція архітектур та містобудування України».
За правилами частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» п.1 У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.
З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. За змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.
Вищезазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 16.01.2019 по справі 458/1173/14-ц.
Аналогічна за змістом правова позиція викладена в п. 5 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» де зазначено, що відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).
В матеріалах справи відсутні відомості щодо доведеності факту самочинної забудови, а навпаки, департаментом з питань державного архітектурно-будівельного контрою м. Києва зазначено, що «повноваження стосовно державного архітектурно-будівельного контролю та дозвільних функцій щодо об`єктів , що за класом наслідків належать до об`єктів із значними наслідками здійснює Державна інспекція архітектур та містобудування України». Тобто, з цього випливає, що саме такий орган як Державна інспекція архітектур та містобудування України мав звернутись до суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію.
Встановивши фактичні обставини справи, враховуючи, що органи зазначені у частині сьомій статті 376 ЦК України з відповідним позовом про демонтаж самочинного будівництва до суду не звернулися, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання дій відповідача протиправними та скасувати рішення про реєстрацію об`єкта нерухомого майна.
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, що суперечать чинному законодавству, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) реєстраційні дії, скасувати рішення про відповідну реєстрацію, визнати дії протиправними, тощо.
Отже, на підставі вищевикладеного, суд робить висновок, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії стосовно третьої особи, оскільки позивач не вповноважений на такі дії.
В даному випадку, на підставі вищевказаних норм, з відповідним позовом до суду має звертатись орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Вимоги позивача, викладені в позовній заяві можуть бути використані як додаткові пояснення, в разі пред`явлення позову до відповідача органом, який має на це повноваження.
У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц, від 12.12.2018 у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц, у справі №727/1561/16-ц від 15.05.2019.
Так, ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Крім того, за змістом ч.1-3 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що позивачем помилково обрано спосіб захисту та коло учасників.
За вказаних обставин, суд приходить до висновку про недоведеність протиправності дій відповідача, та про відсутність безпосереднього причинного зв`язку між протиправними діями відповідача та фактичною забудовою горищного приміщення, оскільки вказане не підтверджується належними та допустимими доказами, а тому аналізуючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, керуючись положеннями вищенаведеного діючого законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст.ст. 175, 176, 177 ЖК України, ст.ст. 1-16 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 280-282, 352-355 ЦКП України, суд,
В задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Щелкова Дениса Михайловича, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_6
відповідач: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Щелков Денис Михайлович, АДРЕСА_7
третя особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_8
третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_9
Суддя Р.В. Новак