ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1484/23 Номер провадження 22-ц/814/3630/23Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О.В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2

на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 26 квітня 2023 року,

по справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський Анатолій Григорович про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даною заявою в якій просив встановити факт не проживання спадкоємиці ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини та факт не прийняття ОСОБА_3 спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця.

Заява обґрунтована тим, що батько заявника ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час смерті спадкодавець був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина, що відкрилася після його смерті, складається з 1/3 частки вищевказаної квартири, що належить спадкодавцю на праві власності. Спадкоємицями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його діти: ОСОБА_2 (заявник) та ОСОБА_3 (сестра заявника). У встановлений законом строк заявник звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.03.2023 № 130/02-31 ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, на тій підставі, що на момент смерті разом із померлим ОСОБА_4 була зареєстрована також його дочка ОСОБА_3 , яка відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом встановленого часу не заявила заяву про відмову від спадщини. Заявник зазначає, що фактично на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3 разом з ним в квартирі не проживала, адже в лютому 2014 вона виїхала з України до Королівства Швеція. Таким чином, від встановлення фактів, що є предметом даної заяви, залежить виникнення спадкових прав у заявника та можливість їх подальшої реалізації, тому він вимушений звернутися до суду.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 26 квітня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою представника заявника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський Анатолій Григорович про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду мотивована тим, що зі змісту даної заяви та долучених до неї доказів вбачається спір про право. Окрім того, від даної вимоги не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, тому така вимога не може бути розглянута в порядку окремого провадження.

Не погодившись з даною ухвалою місцевого суду її в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що між заявником та його сестрою ОСОБА_3 відсутній спір про право, що підтверджується наявною в матеріалах справи нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 , в якій нею підтверджено факт не проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час його смерті та проживання з 2014 року у Королівстві Швеція.

Вказано, що від встановлення заявлених ОСОБА_2 фактів, залежить виникнення його спадкових прав та можливість їх подальшої реалізації.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 4 ЦПК України кожній особі надано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19, частини першої, пункту 5 частини другої статті 293, частини другої статті 315 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно частини четвертої статті 315 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що "у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів".

Метою звернення ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту не проживання спадкоємиці ОСОБА_3 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини та факт не прийняття ОСОБА_3 спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останнього.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що факт, про встановлення якого просить ОСОБА_2 не підлягає з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржувана ухвала постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин