Провадення № 2-з/357/161/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2023 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмола О. Я. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Ковбасюк-Бобрової Альони Іванівни про забезпечення позову,-

В С Т А Н О В И В :

30.08.2023 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Солом`янський відділ державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ МЮ (м.Київ), Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної державної адміністрації в місті Києві, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, звільнення від сплати аліментів, стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, стягнення аліментів.

28.09.2023 року представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 57156836, відкритого на підставі судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2018 року по справі № 357/3738/18.

Заява мотивована тим, що згідно судового наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2018 року по справі № 357/3738/18, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 здійснюється стягнення аліментів. Однак, з лютого 2022 року за спільною згодою сторін, малолітній син ОСОБА_4 проживає у батьків позивача у м.Львові, та перебуває з березня 2022 року по липень 2023 року на утриманні позивача та його батьків. Протягом вказаного часу відповідач отримувала аліменти та використовувала їх на власні потреби, однак позивач вважає що у відповідача відпали правові підстави для отримання аліментів на утримання сина і вважає, що такі кошти набуті відповідачем без достатньої правової підстави.

Представник позивача зазначає, що якщо не зупинити стягнення аліментів, то з позивача і надалі у примусовому порядку буде здійснюватись стягнення із заробітної плати, а також у разі задоволення позову в позивача виникнуть труднощі у поверненні стягнутих коштів з примусового виконання судового наказу від 16.07.2018 року.

Відповідно до приписів ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, всебічно дослідивши доводи представника позивача, суд приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволенню вимог позивача (заявника), вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Так, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання, а оцінка законності судових рішень може бути здійснена лише в установленому процесуальним законом порядку шляхом перегляду вищими судовими інстанціями.

Відповідно до положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Тому, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо посилатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Стороною позивача не надано відповідних доказів та не обґрунтовано, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи унеможливить виконання рішення суду.

Звертаючись до суду з позовом про звільнення його від сплати аліментів та обираючи спосіб захисту свого права, позивач в порядку забезпечення позову просить зупинити виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Питання про звільнення від сплати аліментів є предметом судового розгляду та не може бути вирішене шляхом забезпечення позову. Звертаючись до суду із вказаною заявою про забезпечення позову, позивач фактично в порядку забезпечення позову просить вирішити спір в частині позовних вимог про звільнення від сплати аліментів.

З урахуванням вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, відсутністю підстав, передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Крім того, слід зазначити, що нормами п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що застосування такого виду забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа можливо лише у разі оскарження боржником виконавчого документа у судовому порядку. Фактично обраний позивачем вид забезпечення позову - зупинення виконання рішення суду (судового наказу), яке набрало законної сили, не відповідає принципам цивільного процесу.

Відповідно до п. 1 ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заявник просить зупинити стягнення за судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2018 року по справі № 357/3738/18, чим фактично зупинить його виконання, що є неприпустимим.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 149-153, 353 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Ковбасюк-Бобрової Альони Іванівни про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, в разі, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О. Я. Ярмола