Справа №478/740/23
пров. №2/478/175/2023
З а о ч н е р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и
28 вересня 2023 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді Іщенко Х.В.,
за участі секретаря Луговської А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка цивільну справу за позовною заявою заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, -
ОСОБА_1 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаною позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що з листопада 2012 року по липень 2017 рік позивач проживав спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає та зареєстрований з позивачем за адресою АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що з липня 2017 року відповідач самоусунулась від виховання сина і з того часу не цікавиться його долею, уїхала та з того часу проживає в м. Миколаєві . Позивач має можливість забезпечити належні умови для нормального утримання, догляду та виховання сина, так як проживає у приватному будинку з частковими зручностями, що належить йому на праві приватної власності, де створені всі необхідні умови для проживання дитини, здійснює його матеріальне забезпечення, працював охоронцем у ФГ Петровський-Україна ", на теперешній час не працює, займається підсобним господарством , має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, тому позивач прохав визначити місце проживання неповнолітнього сина разом з ним як батьком дитинита сягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина.
Ухвалою суду від 02.08.2023 року цивільну справу призначити до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження з викликом сторін по справі.
Ухвалою суду від 02.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу з викликом сторін по справі.
Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позов задовольнити, на підставі викладених в ньому мотивів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує .
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в суді в порядку ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов та клопотань про розгляд справи без її участі не подала.
Предстаник органу опіки та піклування в особі Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, не заперечують щодо задоволення позову позивача, оскільки відповідач залишила сина в липня 2017 року та уїхала проживати до м. Миколаєва та самоусунулась від виховання сина і з того часу не цікавиться його долею. Позивач має можливість забезпечити та забеспечує належні умови для нормального утримання, догляду та виховання та навчання сина, так як проживає у приватному будинку з частковими зручностями, що належить йому на праві приватної власності, де створені всі умови для проживання дитини, виховання тта навчання дитини, здійснює його матеріальне забезпечення, працював охоронцем у ФГ Петровський-Україна ", на теперешній час не працює, займається підсобним господарством ,тобто має належні умови для проживання сина, опікується його навчанням.
Суд відповідно до ст. 280 ЦПК України постановив розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.
Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України).
Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини .
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.
У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.
Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З листопада 2012 року по липень 2017 рік позивач проживав спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу.
Під час спільного проживання у сторін по справі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Дитина постійно проживає та зареєстрований з позивачем за адресою АДРЕСА_1 .
З липня 2017 року відповідач самоусунулась від виховання сина і з того часу не цікавиться його долею, уїхала та з того часу проживає в м. Миколаєві .
Позивач має можливість забезпечити належні умови для нормального утримання, догляду та виховання сина, так як проживає у приватному будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в якому створені часткові зручності, що належить йому на праві приватної власності, де створені всі умови для проживання , навчання та виховання дитини, здійснює його матеріальне забезпечення, працював охоронцем у ФГ Петровський-Україна ", на теперешній час не працює, займається підсобним господарством , має задовільний стан здоров`я, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває.
Згідно копії паспорту НОМЕР_3 від 1105.2000 року. позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в с. Володимирівка Казанківського району Миколаївської області, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 від 09.10.2013 року, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , в графі «батько» зазначено ОСОБА_1 , в графі "мати» зазначено ОСОБА_2 , тобто відповідачку.
З довідки виконкому Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 05.09.2023 року вбачається, малолітня дитина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно повністю перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 .
З характеристики Володимир івської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 05.09.2023 року вбачається, що малолітня дитина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно повністю перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який сам виховує сина, працював охоронцем у ФГ Петровський-Україна ", на теперешній час не працює, займається підсобним господарством, позитивно характеризуюсь за місцем проживання.
Відповідно до акту підтвердження на предмет фактичного проживання, складеного депутатом Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області Пшеничний В.В. вбачається, що малолітня дитина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно повністю перебуває на утриманні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з ним за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно актів обстеження умов проживання, складених секретарем виконкому Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області вбачається , що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 за даною адресою з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в приватному будинку з частковими зручностями, який належить позивачу на праві приватної власності, де створені всі належні умови для проживання, виховання , навчання, розвитку дитини та здійснює його повне матеріальне забезпечення.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до висновку виконавчого комітету Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 14.08.2023 року № 75, з якого вбачається, що громадянка ОСОБА_2 , ( ОСОБА_2 ) , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доцільно залишити неповнолггнього сина проживати з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
З копії витягу про зарєєстрованих в будинку по АДРЕСА_1 зазначено факт проживания та рєєстрації позивача з сином сина в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
З психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня Володимирівського ліцею та акту відвідин учня педагогами на дому, засвідчується вихованість дитини, його навчання, турботу i виховання його з боку батька i відсутність у вихованні та турботі з боку матері.
Позивач, працював охоронцем у ФГ Петровський-Україна ", на теперешній час не працює, займається підсобним господарством, проживає у житловому будинку, що належить йому на праві приватної власності, може забезпечити всі необхідні умови для проживання сина, про що свідчить акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї .
Дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає.
Відповідно до ч. 2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання його неповнолітньої доньки.
Відповідно до ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
При вирішенні питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, а позивач перебуває у важкому матеріальному становищі і потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, оскільки офіційно не працює та самостійно виховує сина, який знаходиться на його повному матеріальному забеспеченні.
Виходячи з принципу справедливості та розумності, вимог ст.183 СК України та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання дитини, в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття.
За таких умов, оскільки дитина тривалий час проживає з батьком, який створив всі необхідні умови для повного і гармонійного розвитку його особистості, він надає сину житло, своєчасне медичне обслуговування, якісне харчування, виховання та розвиток, це середовище для дитини є звичним та природнім, приймаючи до уваги особисті якості матері та батька, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, необхідність забезпечення дитини турботою, враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що місцем проживання дитини слід визначити місце проживання його батька, що буде відповідати його інтересам та вимогам закону. При цьому, визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір права виховувати дитину, утримувати його, спілкуватися з ним.
Приймаючи до уваги те, що мати з 2017 року самоусунулася від виховання сина, уїхала та проживає в іншій місцевості, вік дитини, ставлення батьків до своїх батьківських обов`язків, створені позивачем, батьком дитини умови для проживання та виховання дитини, а також враховуючи інтереси дитини для забезпечення його стабільних та гармонійних умов життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.
Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати які складаються з судового збору, в розмірі 1073,60 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування в особі Володимирівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, про визначення місця проживання дитини та стягненння аліментів,- задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою по АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання дитини, а саме сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/4 частки з ycix видів заробігку (доходу) відповідачки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячнно до повноліття дитини, починаючи з 27.06.2023 року.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.09.2023 року.

Суддя: Х.В.Іщенко