ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м. Чернівці Справа № 725/2319/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Перепелюк І.Б., Половінкіної Н.Ю.,

секретар: Петранюк Ю.Т.,

позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 червня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Нестеренка Є.В., дата виготовлення повного тексту рішення не відома, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором №1325267 від 08.04.2020 року у розмірі 12 279,48 грн та судові витрати.

Вимоги обґрунтовані тим, що 17.04.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено кредитний договір №1383323 від 19.09.2021, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачці грошові кошти в розмірі 6100 грн, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін, встановлений договором, а саме до 15.05.2020 та виконати інші обов`язки у повному обсязі.

Кредитний договір від 17.04.2020 року укладений в електронній формі відповідно до вимог чинного законодавства.

Виконання ТОВ «МІЛОАН» зобов`язань щодо перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідно до п.2.1 даного Договору підтверджується платіжним дорученням, а відповідачка зі свого боку не виконала умов Кредитного договору.

29.12.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №58-МЛ.

Провадження №22-ц/822/681/23

Станом на 29.12.2020 року сума заборгованості відповідачки становить 12 279,48 грн, з яких: 4 831 грн залишок по тілу кредиту; 6 838 грн залишок по відсотках; 1 400 грн заборгованість за комісією.

Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, оскільки на поштову адресу боржника було відправлено претензію про погашення заборгованості за кредитним договором №1383323.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 червня 2023 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №1383323 від 17.04.2020 року в загальній сумі 12 279,48 грн, яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 4 831 грн; заборгованість за відсотками 6 838,48 грн; заборгованість за комісією 610 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні вимог відмовити.

Вказує, що надана позивачем роздруківка кредитного договору не свідчить про те, що відповідачка була ознайомлена із наведеними в ньому умовами та погодилась на них, не доведено факту існування у відповідачки особистого кабінету, в якому повинні були розміщуватися умови кредитного договору, або надсилання такого договору на її електронну адресу. Також, є суперечливими докази факту підписання ОСОБА_1 самого договору, оскільки, використання одноразового ідентифікатора свідчать про те, що вона підписала договір раніше, ніж виявила бажання його укласти.

Стверджує, що надана копія платіжного доручення не має всіх необхідних реквізитів, а тому є неналежним доказом. Виписка, яка надана АТ КБ «Приватбанк», також не підтверджує факту отримання Відповідачкою кредитних коштів.

Наголошує, що відомості, які наявні у витязі з реєстру боржників, не підтверджують та не можуть свідчити про наявність та розмір заборгованості, адже такий витяг не є первинним документом, а крім того, недопустимим доказом є роздруківка відомостей про щоденні нарахування та погашення.

Звертає увагу суду на те, що п.4.1. договору передбачена саме відповідальність сторін - нарахування пені. Однак, із змісту позовних вимог та наданих Позивачем «відомостей про щоденні нарахування та погашення» вбачається, що виникла заборгованість по відсотках на підставі п.1.5.2 та п.1.6. договору. Жодних вимог про стягнення пені Позивач не заявляв та її розмір не розраховував.

Окрім того, п.4.1. договору передбачений максимальний розмір пені в розмірі 50% від загальної суми кредиту, тобто 3 050 грн. Водночас, суд першої інстанції стягнув суму, яка значно перевищує вказаний розмір, а саме - 6 838,48 грн.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 12 279,48 грн.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення суду першої інстанції наведеним вимогам закону відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що 17.04.2020 між ТОВ «Мілоан» з однієї сторони, та ОСОБА_1 з другої сторони, укладено кредитний договір №1383323.

Так, ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання перед відповідачкою у повному обсязі, надавши їй відповідно до п.1.1. Кредитного договору кредитні кошти, однак позичальник свої зобов`язання перед позикодавцем не виконала, при цьому відповідно до умов Кредитного договору мала повертати кредитні кошти згідно графіка погашення кредиту, передбаченого у Додатку №1 до Кредитного договору №1383323 від 17.04.2020 року.

В свою чергу, 29.12.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги №58-МЛ, відповідно до умов якого та згідно ст.512 ЦК України позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», у тому числі і до відповідачки.

Оскільки відповідачка своїх зобов`язань за кредитним договором №1383323 від 14.04.2020 року не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 12 279,48 грн, суд стягнув таку з відповідачки, а також понесені судові витрати.

Суд апеляційної інстанції перевіряючи доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.04.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1383323, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти у розмірі 6 100 грн строком на 28 днів, із кінцевим терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 15.05.2020 (а.с.6-8).

Аналогічна інформація міститься в анкеті-заяві на кредит №1383323 від 17.04.2020 року, де, серед іншого, також зазначено про надані позичальником згоди, процес оформлення та розгляду заяви №1383323, прийняття рішення по вказаній заяві та погоджені умови кредитування по ній (а.с.10/зворот).

З довідки про ідентифікацію вбачається, що ОСОБА_4 було направлено одноразовий ідентифікатор W48763 на номер НОМЕР_1 саме 17.04.2020 року (а.с.11), що стосується часу відправки ідентифікатора, то з такої вбачається зазначений час 07:48, а з відповіді на відзив вбачається, що часом відправлення ідентифікатора позичальнику є 10:50, що є більш переконливим з урахуванням заповнення заяви з 10:47:45 по 10:48:27; автоматичною перевіркою з 10:48:27 по 10:48:37; перевіркою у БКІ з 10:48:37 по 10:48:43; скорингом з 10:48:43 по 10:48:45; підписанням договору з 10:48:45 по 10:50:03 (а.с.10/зворот).

Крім цього, апеляційний суд надаючи оцінку доводам позовної заяви з її обґрунтуваннями в частині розбіжностей в номері договору та доданку складових заборгованості приходить до висновку про наявність описок, які не впливають на правильність встановлених обставин.

У відповідності до п.1.5.1. комісія за надання кредиту: 6100 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово.

Пунктом 1.5.2. визначено, що проценти за користування кредитом: 1281 грн, які нараховуються за ставкою 0,75% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Ставка фіксована.

За приписами п.1.6. стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно з п. 2.1. кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п.1.5.1.-1.5.2., 1.6. договору відповідно (п.2.2.1.).

Нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору (п.2.2.2.).

Пунктом 2.2.3. кредитного договору передбачено, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п.1.4., якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умови акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2. процентна ставка запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6. договору.

Згідно з п.2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. договору.

Згідно з п.4.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в пункті 1.4 цього договору з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню за неправомірне користування кредитом у розмірі 0,00 відсотків від суми невиконаного зобов`язання, за кожен день прострочення, але в будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.

Пунктом 6.1 кредитного договору визначено, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства.

Згідно з п.6.4 кредитного договору укладення товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки, а п.6.5 визначає, що, цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

В пункті 7.1 кредитного договору передбачено, що цей договір, що складається з правил та індивідуальної частини, набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього договору. Строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно з п. 9.1 кредитного договору, цей кредитний договір (індивідуальна частина) є самостійним кредитним договором (правочином), що містить істотні умови, укладений у порядку, спосіб та формі, що відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до копії довідки про ідентифікацію за підписом представника ТОВ «Мілоан» клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір №1383323 від 17.04.2020 року ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: одноразовий ідентифікатор W48763 на номер НОМЕР_1 (а.с.11).

Згідно копії графіку розрахунків, який є додатком №1 до кредитного договору №1383323 від 17.04.2020 року, ОСОБА_1 15.05.2020 року зобов`язана була сплатити 7 991 грн, з яких: 6 100 грн - кредит; 610 грн - комісія; 1281 грн - проценти (а.с.9).

Згідно копії платіжного доручення №18233995 від 17.04.2020 ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача ОСОБА_1 на кредит рах. № НОМЕР_2 кредитні кошти згідно договору 1383323 в сумі 6100 грн (а.с.12)

29.12.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги №58-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між кредитором і боржниками, про що свідчить копія такого договору (а.с.15-19).

Відповідно до копії Реєстру Боржників до договору відступлення права вимоги №58-МЛ від 29.12.2020 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки по кредитному договору №1383323 від 17.04.2020 року в розмірі 12 279,48 грн (а.с.20-22).

23.02.2021 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адресу відповідачки була направлена претензія, у якій останній було повідомлено про наявність заборгованості у сумі 12 279,48 грн за кредитним договором №1383323 від 17.04.2020 року, укладеним з ТОВ «Мілоан» та повідомлено про необхідність протягом семи днів погасити заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за вказаними реквізитами, про що свідчить копія претензії вих. №20306941/1 (а.с.24).

З виписки за договором б/н від 08.05.2023 року вбачається, що на картку ОСОБА_1 НОМЕР_3 зараховано 6 100 грн (а.с.46).

Отже, предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором позики, укладеним в електронній формі.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про електронну комерцію».

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

За правилом ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Так, на підтвердження укладення договору №4-1 від 03.13.2021 року позивачем надано хронологію дій щодо укладення даного договору, починаючи із заповнення заяви до перерахунку коштів на рахунок позичальника (а.с.21).

Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

З огляду на викладене вище, враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що укладення договору №1383323 від 17.04.2020 року узгоджується із ст.ст.6, 627 ЦК України та ст.ст.11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Також із вищевикладеного слідує, що ОСОБА_1 із запропонованими умовами ТОВ «Мілоан» ознайомилася та погодилася з ними, оскільки, за протилежного, не відбулося би накладання електронного підпису.

Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст. 641, 644 ЦК України є публічною пропозицією (офертою) на укладення кредитного договору із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Крім того, наведене вище підтверджується і частковим виконанням умов договору кредиту, що не спростовано, а саме сплатою 14.05.2020 року тіла кредиту у розмірі 305 грн, сплатою комісії за пролонгацію у розмірі 605 грн та сплатою процентів по кредиту 369 грн, 05.06.2020 року сплатою комісії за пролонгацію у розмірі 100 грн, сплатою тіла кредиту у розмірі 482 грн, сплатою процентів по кредиту 441 грн та 18.06.2020 року сплатою процентів по кредиту у розмірі 1023 грн (а.с.13-14).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст.629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідний правовий висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі №916/190/18 та постановою Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Пунктом 2.2.3. Договору крім іншого, визначено, що незважаючи на інші умови договору сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів передбачених ст.625 ЦК України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 договору.

Таким чином, відповідачу правомірно встановлено розмір процентної ставки відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України.

Посилання на неправомірність нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування спростовується умовами договору, якими обумовлено, що строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Крім того, відповідачка не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, контр розрахунку не пред`явила, доказів належного виконання взятих зобов`язань за умовами договору не надала, що приводить до висновку про те, що уклавши вказаний договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Доводи апеляційного про те, що суд вийшов за межі позовних вимог та стягнув суму пені, не відповідають дійсності, оскільки, приймаючи рішення про стягнення заявленої суми боргу у розмірі 12 279,48 грн мотивовано її складові: заборгованість за тілом кредиту 4 831 грн; заборгованість за відсотками 6 838,48 грн; заборгованість за комісією 610 грн, і саме такий розмір боргу перейшов до позивача згідно реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №58-Мл від 29.12.2020 року.

Твердження про неврахування судом п.4.1. Договору та стягнення пені більше, ніж 50% обмеження від зазначеної суми кредиту, не відповідає обставинам справи, оскільки суд пеню не стягував, а застосування вказаного пункту до відсотків не передбачено.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо стягнення тіла кредиту, відсотків та комісії нарахованих до умов договору скаржником, не наведено.

Враховуючи встановлені судом обставини рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги у цій частині без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в ст.389 ЦПК України.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Перепелюк І.Б.

Половінкіна Н.Ю.