Провадження №22-ц/812/812/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу №486/1622/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Сорочана Володимира Олександровича на рішення, яке постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Савіна Олександра Івановича у приміщенні цього суду 22 травня 2023 року, дата складання повного тексту якого не зазначена, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою,

у с т а н о в и в :

05 жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05 лютого 2018 року ОСОБА_1 склала розписку на його ім`я щодо сплати йому коштів за 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яку вони отримали у спадщину за законом після смерті їх матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 6000 доларів США частинами у строк до 05 лютого 2021 року. 13 жовтня 2018 року ОСОБА_1 сплатила позивачу 100 доларів США. На його прохання про повернення боргу відповідачка відмовляється повернути борг.

Посилаючись на викладене, положення статті 1046 ЦК України, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь борг у розмірі 5900 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 05 лютого 2021 року 164492 грн.

ОСОБА_1 відзив на позовну заяву не подавала.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5900 доларів США, що еквівалентно за курсом Національного банку України станом на 05 лютого 2021 року 164492 грн.; судовий збір у сумі 1644 грн. 92 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7300 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що з наданої позивачем розписки вбачається, що 05 лютого 2018 року відповідачка отримала від позивача в борг 6000 доларів США за надану позивачем 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті їх матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вказаною розпискою отримані в борг кошти відповідачка зобов`язалась повернути до 05 лютого 2021 року. 13 жовтня 2018 року відповідачка повернула позивачу борг у сумі 100 доларів.

Тому суд вважав доведеним, що відповідачка взяла на себе зобов`язання, врегульовані положеннями закону щодо договору позики, а саме - щодо повернення позивачеві 6000 доларів США, з яких повернула лише 100 доларів США, тобто не виконала у строк визначений розпискою, зобов`язання - грошових коштів не повернула у повному обсязі, що є підставою для стягнення з відповідачки на користь позивача боргу в сумі 5900 доларів США, а з огляду на положення статті 13 ЦПК України та заявлені позовні вимоги суд стягнув заборгованість у гривневому еквіваленті - 164492 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Сорочан В.О. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в повному обсязі відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

Порушення норм матеріального права полягає в тому, що висновки суду про те, що з розписки вбачається, що 05 лютого 2018 року відповідачка отримала від позивача в борг 6000 доларів США, не відповідають обставинам справи, а саме - змісту розписки. Тому викладений у рішенні суду висновок про отримання відповідачкою коштів від позивача суперечить змісту розписки та висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Порушення норм процесуального права полягає, на думку представника відповідачки, у тому, що між ним та головуючим у справі суддею Савіним О.І. з квітня 2022 року існують стійкі неприязні відносини, що викладено у чисельних заявах про відвід. Наслідком таких відносин є регулярні звернення адвоката Сорочана В.О. та судді Савіна О.І. до дисциплінарних органів із скаргами один на одного. При цьому Савін О.І. внаслідок відсутності трьох суддів в Южноукраїнському міському суді Миколаївської області самостійно розглядає заявлені йому відводи і відмовляє в їх задоволенні. Окрім того, саме через неприязні відносини Савін О.І. з квітня 2022 року не ухвалив жодного рішення на користь сторони, яку представляє Сорочан В.О. , та має на меті скомпрометувати адвоката, про що прямо зазначає в ухвалах. На думку адвоката, висновки суду у цій справі пов`язані саме з неприязними відносинами між ним та суддею Савіним О.І.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Коробкова О.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду - залишити в силі, зазначивши, що не погоджується з доводами заявника, оскільки судом повно та всебічно з`ясовані обставини справи, належним чином досліджені докази, а відповідачка жодного разу в судове засідання не з`явилася, особисто пояснень не давала.

Розгляд справи призначено та проведено без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, 05 лютого 2018 року ОСОБА_1 склала розписку, згідно якої зобов`язується виплатити ОСОБА_2 6000 доларів США за передану їй ним у власність 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Гроші зобов`язується сплачувати частинами у строк до 05 лютого 2021 року (а.с. 6).

Факт складання розписки ОСОБА_1 не спростовується.

Звертаючись з позовом про стягнення грошових коштів, ОСОБА_2 вказував, що відшукувана ним сума коштів є боргом, яку він просив стягнути на підставі норм ЦК України, що регулюють договір позики.

З такою кваліфікацією спірних правовідносин погодився і суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги.

Колегія суддів дійшла висновку про помилковість такого висновку суду першої інстанції.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмету договору на основі попередньої домовленості, що висвітлено в пункті 2 частини 1 статті 1046 ЦК України.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині 2 статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг певної суми коштів з зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши складену відповідачкою розписку, апеляційний суд вважає, що з її змісту не вбачається отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 6000 доларів США у борг. Не встановлено й обов`язку відповідачки повернути грошові кошти ОСОБА_2 саме в якості боргу. У розписці зазначено, що ОСОБА_1 зобов`язується виплатити позивачеві 6000 доларів США за передану їй у власність 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В суді першої інстанції і в апеляційній скарзі представник відповідачки заперечував отримання останньою в борг від позивача грошових коштів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції внаслідок неналежної оцінки доказів, поданих сторонами, помилково встановив справжню правову природу розписки та, як наслідок, характер правовідносин сторін, у зв`язку з чим зробив хибний висновок про наявність між сторонами правовідносин договору позики та наявність правових підстав для задоволення позову.

Тому апеляційний суд приймає аргументи апеляційної скарги про помилковість висновку суду щодо задоволення позовних вимог.

Щодо аргументів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону.

Ці доводи апеляційної скарги зводяться до того, що між суддею-головуючим у справі Савіним О.І. та представником відповідачки адвокатом Сорочаном В.О. склалися неприязні відносини, про що зазначено у неодноразових заявах про відвід. Наслідком таких відносин, на думку заявника, стало упереджене ставлення головуючого у справі, що потягло необґрунтований висновок про факт отримання відповідачкою коштів від позивача.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Частина 3 цієї ж статті передбачає, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у випадку, зокрема, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Відповідно до частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно матеріалів справи, яка переглядається, адвокат Сорочан В.О. тричі подавав заяви про відвід судді Савіна О.В. (06 травня 2022 року, 23 червня 2022 року, 02 листопада 2022 року), мотивуючи їх тим, що Южноукраїнським судом у 2022 році розглядалась цивільна справа №486/1359/21, в якій він брав участь в якості представника відповідача. Під час судового засідання у цій справі 27 квітня 2022 року головуючий у справі судді Савін О.В. поводився грубо, перейшов на крик, порушував його процесуальні права представника, погрожував адвокату дисциплінарним провадженням та позбавленням права займатися адвокатською діяльністю. Така поведінка, на думку заявника, демонструвала явне упередження до адвоката Сорочана О.В.

Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 травня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід від 06 травня 2022 року; заяви про відвід від 12 липня 2022 року та від 02 листопада 2022 року залишено без розгляду ухвалами того ж суду, відповідно, від 12 липня 2022 року та від 26 квітня 2023 року.

Заперечень на вказані ухвали, право на які передбачена частиною 2 статті 353 ЦПК України, не зазначені в апеляційній скарзі на рішення суду.

Проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі та заявах про відвід судді Савіна О.В. доводи, апеляційний суд вважає їх такими, що не дають підстав для висновку про наявність викладених у статті 36 ЦПК України обставин, оскільки всупереч положенням частини 1 статті 81 ЦПК України щодо розподілу обов`язку доказування особа, яка подала апеляційну скаргу, не надала суду достатніх та переконливих доказів наявності упередженого ставлення судді Савіна О.І. до адвоката Сорочана О.В. при розгляді цієї справи. Зокрема, не можна вважати таким доказом окрему ухвалу Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 липня 2022 року (справа №486/1359/21), яка є судовим рішенням, яке набрало законної сили.

За такого відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції через недоведеність зазначених в апеляційній скарзі порушень судом норм процесуального права.

Натомість, оскільки обставини щодо виникнення між сторонами договору позики не були доведені, рішення суду в силу пункту 2 частини 1 статті 376 ЦПК України необхідно скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у позові, є підстави для розподілу судових витрат, які у цій справі покладаються на позивача, тому з останнього на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 2467 грн. 38 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сорочана Володимира Олександровича задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22 травня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за борговою розпискою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 2467 грн. 38 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 19 вересня 2023 року