ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 жовтня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/602/22

Головуючий у першій інстанції Кузюра В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1144/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач: керівник Ніжинської окружної прокуратури в інтересах Бобровицької міської ради Чернігівської області,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 червня 2023 року у справі за позовом керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах Бобровицької міської ради Чернігівської області до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав, витребування земельної ділянки,

місце ухвалення судового рішення м. Бобровиця,

час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду 14 год. 24 хв,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 26 червня 2023 року.

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року керівник Ніжинської окружної прокуратури в інтересах Бобровицької міської ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив: скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58895543 від 23 червня 2021 року з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0542 га з кадастровим номером :01:002:0135, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального садівництва; повернути земельну ділянку площею 0,0542 га з кадастровим номером :01:002:0135, яка розташована в АДРЕСА_1 до комунальної власності Бобровицької об`єднаної територіальної громади в особі Бобровицької міської ради.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що 28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Бобровицької міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва. За результатами розгляду цієї заяви рішенням Бобровицької міської ради від 14 лютого 2019 року відповідачці надано дозвіл на розробку проекту, який в подальшому виготовлений ТОВ «Інвест-ГЕО». На підставі розробленої технічної документації відомості про земельну ділянку 13 вересня 2019 року внесені до Державного земельного кадастру. 19 лютого 2020 року відповідачка звернулася до відділу ЦНАП щодо затвердження проекту землеустрою і передачі земельної ділянки у власність, однак рішенням Бобровицької міської ради від 25 березня 2020 року у затвердженні проекту землеустрою було відмовлено, і це рішення ОСОБА_1 не оскаржила.

23 червня 2021 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором внесено запис про реєстрацію за ОСОБА_1 права приватної власності на земельну ділянку на підставі рішення Бобровицької міської ради від 28 травня 2021 року, яким затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність. Разом з тим, протягом 2021 року заяву про передачу їй у власність земельної ділянки відповідачка не подавала, питання про затвердження проекту та передачі у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва ОСОБА_1 на засіданні сесії міської ради не приймалося, а у додатку зі списком громадян, яким затверджено проекти землеустрою, прізвище « ОСОБА_2 » відсутнє. Отже отримання відповідачкою у власність земельної ділянки відбулося з порушенням чинного законодавства, а саме, без відповідного рішення міської ради, що є підставою для скасування державної реєстрації права власності.

Ураховуючи, що вибуття майна з комунальної власності становить суспільний публічний інтерес і наявна потреба у відновленні законності і становища, що існувало до порушення права комунальної власності, а також бездіяльність органу, до компетенції якого віднесені представницькі повноваження у даній сфері, наявні правові підстави для пред`явлення даного позову саме прокуратурою в межах повноважень, визначених ЗУ «Про прокуратуру» та ЦПК України.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 червня 2023 року позов задоволено. Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58895543 від 23 червня 2021 року з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0542 га з кадастровим номером :01:002:0135, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального садівництва. Повернуто земельну ділянку площею 0,0542 га з кадастровим номером :01:002:0135, яка розташована в АДРЕСА_1 , до комунальної власності Бобровицької об`єднаної територіальної громади в особі Бобровицької міської ради. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду та посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення матеріальних та процесуальних норм, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про порушення відповідачкою прав позивача, зважаючи на те, що ОСОБА_1 звернулася з заявою щодо відведення земельної ділянки у власність в межах норм безоплатної приватизації у передбаченому законом розмірі для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах ради. Для цього було розроблено проект, малося погодження землекористувачів та зроблені необхідні графічні матеріали.

Відповідачка зазначає, що у витягу з рішення Бобровицької міської ради від 28 травня 2021 року, яке стало підставою для внесення запису про реєстрацію за нею права власності на земельну ділянку, наявні прізвища та підписи посадових осіб, які відповідальні за наявну у ньому інформацію. Зазначені посадові особи не перевірялися на причетність до кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження № 00000185 від 25 вересня 2021 року. Подані нею документи для набуття у власність ділянки проаналізовані ЦНАП Бобровицької міської ради на предмет повноти і законності, жодних порушень не виявлено, результатом чого стала реєстрація за ОСОБА_1 права власності на землю.

На переконання заявниці, районний суд взяв до уваги покази свідків на користь позивача, проігнорувавши показання свідка ОСОБА_3 , який підтвердив факт вирішення питання щодо спірної земельної ділянки з виходом на місце земельної комісії, яка згодом складала акти.

Вважає, що позивачем не надано належних доказів щодо встановлення прибережної захисної смуги чи природоохоронної зони, що б унеможливлювало передачу земельної ділянки у приватну власність.

Указує на те, що, незважаючи на наявність постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, в ході слідства не виявилося можливим встановити наявність документа, який би вважався підробленим, отже доводи позову про підробку рішення органу місцевого самоврядування, є хибними. Порушень з її боку або з боку інших осіб при видачі рішення Бобровицької міської ради від 28 травня 2021 року встановлено не було. Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку здійснено державним реєстратором на підставі зібраних нею документів та з дотриманням вимог чинного законодавства, і на даний час земля перебуває у її власності на законних підставах, отже припинення речових прав на землю відповідачки є прямим втручанням у право власності.

Стверджує про відсутність повноважень прокуратури для звернення з даним позовом, оскільки в даному випадку прокурор не може замінювати Бобровицьку міську раду, яка могла самостійно вчинити необхідні дії для захисту порушених прав у судовому порядку.

У наданому відзиві Бобровицька міська рада, вважаючи судове рішення законним і обґрунтованим та не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить відмовити у її задоволенні. В обґрунтування відзиву представник міської ради зазначає, що з наявних матеріалів кримінального провадження чітко вбачається, що рішенням Бобровицької міської ради від 28 травня 2021 року земельна ділянка площею 0,542 га у власність ОСОБА_1 не надавалася, а рішенням від 25 березня 2020 року відповідачці відмовлено у затвердженні проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки, яке нею не оскаржено.

Посилається на те, що реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 порушує права Бобровицької міської ради, в комунальній власності якої перебуває дана земельна ділянка, а отже державна реєстрація прав підлягає скасуванню, а земельна ділянка поверненню належному землекористувачу.

Ніжинська окружна прокуратура у відзиві, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керівник прокуратури вважає необґрунтованими доводи відповідачки про відсутність підстав для представництва прокуратурою інтересів держави. З урахуванням приписів ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України та ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», а також бездіяльності органу місцевого самоврядування, у прокуратури виникли обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постановах від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 та від 26 травня 2020 року у справі № 911/2385/18.

Інші доводи відзиву є аналогічними доводам позову. Керівник прокуратури наголошує, що фактично передача права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 відбулося без рішення сесії міської ради, що суперечить та не відповідає вимогам ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення прокурора та відповідачки, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в повній мірі таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах Бобровицької міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про затвердження проекту відведення земельної ділянки в АДРЕСА_1 площею 0,542 га та передачі її у власність ОСОБА_1 на 8 сесії Бобровицької міської ради 8 скликання від 28 травня 2021 року не приймалося, а в додатку до нього, що містить список осіб, яким передана земля у власність, прізвище відповідачки відсутнє.

Районний суд указав, що виданий ОСОБА_1 витяг з рішення є реальним документом, в який внесено неправдиві дані щодо затвердження проекту відведення та передачі їй земельної ділянки у власність. Хто саме і на якій підставі видав даний витяг, в межах закритого кримінального провадження не з`ясовувалося.

Апеляційний суд частково погоджується з наведеними у судовому рішенні висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що 28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Бобровицької міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтованою площею 0,06 га в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 86).

Рішенням Бобровицької міської ради від 14 лютого 2019 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва площею 0,06 га, розташовану по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 87, 88). Проект землеустрою розроблений ТОВ «Інвест-ГЕО» (т. 1 а.с. 82-95).

Відповідно до відомостей Державного земельного кадастру земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0135 зареєстровано в Державному земельному кадастрі 13 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_1 на підставі розробленої відповідно законодавства документації із землеустрою, що підтверджується повідомленням ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області (т. 1 а.с. 80).

З листа виконавчого комітету Бобровицької міської ради вбачається, що 19 лютого 2020 року ОСОБА_1 зверталася до відділу ЦНАП Бобровицької міської ради за адміністративною послугою щодо затвердження проекту землеустрою та передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,542 га з кадастровим номером :01:002:0135. За результатами розгляду заяви на 13 сесії сьомого скликання заявниці вручено рішення № 1325-30/VII від 25 березня 2020 року, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва та передачу її у власність. Інших звернень до відділу ЦНАП ОСОБА_1 стосовно затвердження проекту землеустрою щодо передачі земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва станом на 18 жовтня 2021 року не було (т. 1 а.с. 26, 27- 28).

Рішенням Бобровицької міської ради № 431-8/VIIІ від 28 травня 2021 року затверджено проекти відведення земельних ділянок у власність та передачу їх у власність 12 громадянам згідно зі списком, в якому прізвище « ОСОБА_2 » відсутнє (т. 1 а.с. 29-32). Копією протоколу 8 сесії Бобровицької міської ради 8 скликання від 28 травня 2021 року підтверджується процедура прийняття рішення № 431-8/VIIІ від 28 травня 2021 року (т. 1 а.с. 33-56).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 17 червня 2021 року за ОСОБА_1 зареєстровано на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,542 га з кадастровим номером :01:002:0135. Підставою для державної реєстрації зазначено рішення Бобровицької міської ради № 431-8/VIIІ від 28 травня 2021 року (т. 1 а.с. 19-20).

На запит ВП № 2 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області Бобровицька міська рада повідомила, що рішенням Бобровицької міської ради № 431-8/VIIІ від 28 травня 2021 року «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, для індивідуального садівництва, для будівництва гаражів та для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та передачу їх у власність» ОСОБА_1 земельна ділянка площею 0,542 га з кадастровим номером :01:002:0135 у власність не надавалася. Заява від ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки до міської ради не надходила (т. 1 а.с. 21).

25 вересня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 0000185 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (т. 1 а.с. 18).

З листа Бобровицької міської ради від 11 жовтня 2021 року вбачається, що державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0135 здійснено державним реєстратором відділу ЦНАП Дерев`янко В.О. Пакет документів прийнятий адміністратором відділу ЦНАП Скочій О.А. за особистим зверненням ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 22).

Постановою від 14 березня 2022 року кримінальне провадження № 0000185 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (т. 1 а.с. 96-99).

Ніжинська окружна прокуратура у зверненні до органу місцевого самоврядування пропонувала міській раді вжити заходів щодо повернення спірної земельної ділянки до комунальної власності (т. 1 а.с. 100-102), проте Бобровицька міська рада повідомила, що оперативним шляхом вжити заходів не представляється можливим у зв`язка з відсутністю коштів, необхідних для сплати судового збору, та відсутністю необхідних документів, які містяться в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.с. 103).

Звернувшись в інтересах Бобровицької міської ради з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію прав, витребування земельної ділянки, керівник Ніжинської окружної прокуратури зазначав, що передача спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 відбулась з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку чим наявний суспільний публічний інтерес у відновленні становища, що існував до вибуття землі з власності органу місцевого самоврядування, а Бобровицька міська рада, до компетенції якої віднесені представницькі повноваження у даній сфері, не вжила заходів для повернення територіальній громаді спірної ділянки.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 13, 14 Конституції України визначено, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами ст. 4, 5 ЗК України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі, відповідно, державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 14, 19 Конституції України).

Отже, правовідносини, пов`язані із вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Згідно з ч. 9, 10 наведеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині повернення земельної ділянки повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що 28 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Бобровицької міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтованою площею 0,06 га в АДРЕСА_1 . Рішенням Бобровицької міської ради від 14 лютого 2019 року ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою, який розроблений ТОВ «Інвест-ГЕО».

13 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_1 на підставі розробленої відповідно законодавства документації із землеустрою земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0135 була зареєстрована в Державному земельному кадастрі, тобто сформована.

19 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до відділу ЦНАП Бобровицької міської ради за адміністративною послугою щодо затвердження проекту землеустрою та передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,542 га з кадастровим номером :01:002:0135.

Рішенням Бобровицької міської ради № 1325-30/VII від 25 березня 2020 року відповідачці відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва та передачу її у власність. Наведене рішення органу місцевого самоврядування відповідачка не оскаржила.

Іншим рішенням Бобровицької міської ради № 431-8/VIIІ від 28 травня 2021 року затверджено проекти відведення земельних ділянок у власність та передачу їх у власність 12 громадянам згідно зі списком, в якому прізвище ОСОБА_1 відсутнє.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідачка посилається на наявність у неї копії рішення Бобровицької міської ради від 28 травня 2021 року № 431-8/VII з додатком у вигляді списку громадян, яким затверджено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність (т. 1 а.с. 150, 151). Проте у наданому заявницею списку під № 15 міститься лише прізвище, ім`я та по батькові відповідачки. Відомостей про інших громадян, яким затверджено проекти землеустрою, список не містить.

Апеляційний суд відхиляє, як доказ правомірності володіння відповідачкою землею, надану ОСОБА_1 копію рішення від 28 травня 2021 року та додатку-списку, зважаючи на те, що з матеріалів справи, зокрема з листа органу місцевого самоврядування та протоколу сесії вбачається, що на 8 сесії Бобровицької міської ради 8 скликання від 28 травня 2021 року питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,542 га з кадастровим номером :01:002:0135 та передачу землі у власність відповідачки органом місцевого самоврядування не вирішувалося.

Під час засідання постійної комісії з питань містобудування, земельних відносин та охорони навколишнього середовища питання про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не розглядалося, що підтверджується копією протоколу № 5 засідання комісії від 21 травня 2021 року (т. 1 а.с. 74-79).

Отже, апеляційний суд відхиляє також доводи заявниці про те, що порушень з її боку або з боку інших осіб при видачі рішення Бобровицької міської ради від 28 травня 2021 року в ході кримінального провадження встановлено не було, оскільки підставами цього позову являється порушення процедури отримання відповідачкою землі у власність, а не наявність або відсутність у діях посадових осіб органу місцевого самоврядування порушень при здійсненні наданих повноважень.

Районний суд правильно зазначив, що витяг з рішення, на підставі якого ОСОБА_1 зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку, є реальним документом, до якого внесено неправдиві дані щодо затвердження проекту відведення та передачу їй земельної ділянки у власність. Отже, доводи позову про набуття відповідачкою землі у власність без наявності відповідного дозвільного рішення органу місцевого самоврядування, знайшли своє підтвердження і доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Апеляційний суд погоджується з доводами прокурора про те, що набуття ОСОБА_1 права власності на землю всупереч положенням п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 116, 118, 122 ЗК України порушує інтереси Бобровицької міської ради та становить суспільний публічний інтерес.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 про неправомірне втручання у її право власності з огляду на таке.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) ст. 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07).

Право власника на витребування майна від особи, яка без відповідної правової підстави заволоділа ним, передбачено ст. 387 ЦК України. Незаконним набуттям права власності на спірну ділянку порушено право власності територіальної громади, яка не надавала дозволу на вибуття землі з комунальної у приватну власність.

Стаття 1 першого Протоколу гарантує право на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула його у власність і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, право власності якої на майно оспорюється.

Суд ще раз констатує, що в ході судового розгляду відповідачка не надала доказів того, що спірна земельна ділянка набута нею у законний спосіб, і погоджується з доводами прокурора про те, що даний позов є задоволення суспільної потреби у відновленні законності і становища, яке існувало до порушення права комунальної власності, а тому не суперечить загальним принципам і критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, закріпленим у статті 1 Першого протоколу.

Апеляційним судом відхиляються також доводи ОСОБА_1 про безпідставність звернення прокурора з даним позовом з огляду на спроможність Бобровицької міської ради захистити порушене право в судовому порядку самостійно з огляду на таке.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції країни передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 56 ЦПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». За змістом ч. 3 даної норми прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Велика Палата дійшла правового висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Листом керівника Ніжинської окружної прокуратури від 01 червня 2022 року № 1588 вих. номер 22 Бобровицьку міську раду повідомлено про наявність, на думку прокуратури, порушень при передачі у власність ОСОБА_1 землі та прохання надати інформацію про те, чи вживались органом місцевого самоврядування заходи щодо її повернення або чи будуть такі заходи вживатись в подальшому (т. 1 а.с. 100-102).

Бобровицька міська рада повідомила прокуратуру про те, що, ураховуючи відсутність коштів, передбачених на сплату судового збору, та відсутність відповідних необхідних документів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вжити відповідні заходи реагування оперативним шляхом вбачається за неможливе (т. 1 а.с. 103).

Про підготовку та подання цього позову до суду відповідно до положень ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» керівник Ніжинської окружної прокуратури повідомив орган місцевого самоврядування 25 серпня 2022 року за вих. № 3317ВИХ-22 (т. 1 а.с. 106-108).

За таких обставин, прокурор, звертаючись з позовом, обґрунтував належним чином та довів підстави для представництва інтересів держави в особі Бобровицької міської ради, зазначивши про бездіяльність даного компетентного органу. Доводи апеляційної скарги про неповажність зазначених органом місцевого самоврядування підстав звернення з позовом (відсутність коштів) та можливість його звернення до суду з клопотанням про відстрочення або розстрочення судових витрат або звільнення від їх сплати, не беруться до уваги колегією суддів, оскільки є припущеннями та міркуваннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що, задовольнивши позовну вимогу прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд першої інстанції залишив поза увагою наступне.

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 наведеного Закону. Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем.

Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Наведений висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц та від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13.

Отже, з урахуванням релевантної судової практики Верховного Суду, пред`явлення позовних вимог про визнання рішення органу місцевого самоврядування недійсним та про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно не є необхідним для ефективного відновлення прав. Ефективним способом захисту порушених прав власника є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння (правова позиція Верховного Суду у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 372/721/19).

Виходячи з наведеного вище, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58895543 від 23 червня 2021 року з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0542 га з кадастровим номером :01:002:0135, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, є невірним, тому оскаржуване рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Ніжинською окружною прокуратурою заявлено вимогу немайнового характеру (скасування рішення про державну реєстрацію права), за яку розмір судового збору становить 2 481 грн, та вимогу майнового характеру (витребування земельної ділянки), за яку до сплати підлягає 2 944,75 грн судового збору, що загалом становило 5 425,75 грн.

З наявної у справі копії платіжного доручення № 1392 від 29 серпня 2022 року вбачається, що платником судового збору в сумі 5 425,75 грн за подачу позову до ОСОБА_1 є Чернігівська обласна прокуратура (т. 1 а.с. 1а).

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду в цілому і відмовити у задоволенні позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відмовляє у задоволенні цієї вимоги, з ОСОБА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури підлягає стягненню судовий збір за задоволену позовну вимогу майнового характеру в розмірі 2 944,75 грн, у зв`язку з чим оскаржуване рішення суду належить змінити в частині стягнення судового збору, зменшивши його розмір з 5 425,75 грн до 2 944,75 грн.

Беручи до уваги часткове задоволення апеляційної скарги, з Чернігівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 належить стягнути судовий збір у розмірі 3 721,50 грн за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. 141, 374, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 червня 2023 року в частині вирішення позовної вимоги керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах Бобровицької міської ради Чернігівської області до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав скасувати та в частині стягнення судового збору змінити.

У задоволенні позовної вимоги керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах Бобровицької міської ради Чернігівської області до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав відмовити.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 червня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури судового збору змінити, зменшивши його розмір з 5 425,75 грн до 2 944,75 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Чернігівської обласної прокуратури (14000 м. Чернігів, вул. Князя Чорного, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3 721 (три тисячі сімсот двадцять одна) грн 50 коп. за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 жовтня 2023 року.

Головуюча: Н.В.Шитченко

Судді: Н.В.Висоцька

О.Є.Мамонова