КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/5607/2023
справа №755/4668/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Більчука Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Виниченко Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення боргу за договором страхування,-

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором страхування.

Позовні вимоги мотивує тим, що 15 жовтня 2014 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Volkswagen" д.н.з НОМЕР_1 та "Volkswagen" д.н.з. НОМЕР_2 .

Цивільно-правова відповідальність винного в ДТП водія транспортного засобу "Volkswagen" д.н.з НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ "СК "Україна".

12 грудня 2014 року до ПрАТ "СК "Україна" подана заява про виплату страхового відшкодування. У визначений пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ПрАТ "СК "Україна" не здійснило виплату страхового відшкодування.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 квітня 2015 року із ПрАТ "СК "Україна" стягнуто суму страхового відшкодування в розмірі 36873,76 гривень та витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 800,00 гривень. Рішення залишилось невиконаним.

Уважає, що зобов`язання за договором страхування перед позивачем складається з основної суми боргу - страхового відшкодування, інфляційного збитку, 3% річних за користування чужими коштами та пені за прострочення виплати страхового відшкодування.

02 березня 2018 року Господарським судом міста Києва було порушено справу про банкрутство ПрАТ "СК "Україна".

17 липня 2019 року Господарським судом міста Києва прийнято судове рішення про ліквідацію ПрАТ "СК "Україна".

Вказує, що відповідно до положень статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

03 грудня 2019 року позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виконання зобов`язань за договором страхування, у якій просив виконати зобов`язання ПрАТ "СК "Україна" та виплатити 37673,76 гривень страхового відшкодування.

В подальшому МТСБУ виконало частину грошового зобов`язання та виплатило 37485,39 гривень.

Уважає, що окрім основної суми боргу МТСБУ має обов`язок здійснити виплату інфляційних втрат, пені та 3% річних. В обґрунтування наведеного посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2021 року у справі №910/14293/19.

Вказує, що 28 січня 2022 року позивачем подано заяву про виконання грошового зобов`язання у повному обсязі, а саме здійснити оплату інфляційних втрат, 3% річних та пені.

02 лютого 2022 року позивачем отримано лист, у якому МТБСУ повідомило, що Законом №1961-IV не передбачено покладення на МТСБУ обов`язку виконувати інші зобов`язання неплатоспроможного страховика та відмовило виплачувати інфляційний збиток, 3% річних та пеню.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 55 934,08 гривень, з яких:

- 13 826,39 грн - інфляційні втрати;

- 3 217,00 грн - 3% річних за користування чужими коштами;

- 38 890,69 грн - пеня.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Більчуком О.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків обставинам справи.

Вказує, що єдиним мотивом відмови у задоволенні позову стало те, що позивач не звертався із письмовою заявою про грошові вимоги у справі про банкрутство ПрАТ "СК "Україна".

Вказує, що сторонами визнається та не заперечується той факт, що тіло страхового відшкодування було виплачено МТСБУ на підставі заяви від 03 грудня 2019 року без будь-яких доказів участі позивача у справі про банкрутство ПрАТ "СК "Україна".

Звертає увагу, що жодна норма чинного законодавства не зобов`язує потерпілого (в цьому випадку позивача) звертатися із заявою про грошові вимоги у справі про банкрутство страховика з метою в подальшому отримати виплати від МТСБУ.

Вказує, що висновок суду першої інстанції про те, що для задоволення позову позивач зобов`язаний довести факт визнання у справі про банкрутство його кредиторських вимог до ПрАТ "СК "Україна", зроблений не на підставі закону.

Вказує на помилкове посилання судом першої інстанції на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2022 року №201/16373/16-ц.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 січня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

24 квітня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив МТСБУ.

Вказує, що МТСБУ не є учасником деліктного правопорушення, не є учасником цивільно-правових відносин, не є правонаступником ПрАТ "СК "Україна", ані відповідно до судового рішення у справі №910/842/18, ані на загальних нормах законодавства.

Зазначає, що МТСБУ здійснює такі регламентні виплати за рахунок коштів, що внесені не лише неплатоспроможним страховиком, а й іншими страховиками-членами МТСБУ.

Звертає увагу, що Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Статут МСТБУ не містить вимог про виконання МТСБУ обов`язку страховика із сплати сум пені, 3% річних, інфляційних втрат за прострочення останнім виплати страхового відшкодування страховиком, відтак з огляду на статті 96 та 999 ЦК України та пункт 2.1 статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідальність покладається саме на страховика-порушника.

Вказує, що до вимог кредиторів із сплати таких сум за зобов`язанням боржника-банкрута мають застосовуватись положення Кодексу України з процедур банкрутства на загальних підставах, або Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 січня 2023 року - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що за змістом частини 8 статті 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Суд зазначив, що з матеріалів справи не вбачається та позивачем не доведено факт його звернення до господарського суду у справі про банкрутство щодо заявлення кредиторських вимог до ПрАТ «СК «Україна» як на суму страхового відшкодування, так і на суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, у тому числі за судовим рішенням, та визнання позивача конкурсним кредитором ПрАТ «СК «Україна».

Відхиливши посилання позивача на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 910/14293/19 від 07 вересня 2021 року в обґрунтування незаконних, на думку сторони позивача, дій відповідача суд вказав, що у вказаній справі та у цій справі, яка є предметом розгляду, різні фактичні обставини, оскільки позивач у справі №910/14293/19 ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 червня 2018 року у справі №910/842/18 був визнаний кредитором ПрАТ "СК "Україна", у тому числі і на суму 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Установлено, що 15 жовтня 2014 року о 10 год. 15 хв. ОСОБА_3 в м. Ірпінь по вул. Садова, керуючи автомобілем «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_1 , виконуючи маневр обгону не впевнився, що автомобіль «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався попереду, виконував маневр попереду ліворуч, внаслідок чого відбулося зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 14 листопада 2014 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 11).

На день дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була забезпечена полісом серії АС № 003969110, виданим ПрАТ «СК «Україна», відповідно до якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 50 000 грн., розмір франшизи 0 грн. (а.с. 13).

З даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 установлено, що автомобіль "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 (а.с.12).

З даних звіту № 1493 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 10 листопада 2014 року, складеного СПД - ФО ОСОБА_4 , убачається, що розмір матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 10 листопада 2014 року без врахування втрати товарної вартості складає 36 873,76 грн. (а.с. 14-23).

12 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ "СК "Україна" із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.31).

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 квітня 2015 року у справі № 367/1991/15-ц з ПрАТ «СК "Україна» на користь ОСОБА_1 стягнуто матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 36 873,76 грн, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 800,00 грн. та судовий збір 487,20 грн. (а.с. 32-35).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02 березня 2018 року відкрито провадження у справі № 910/842/18 про банкрутство ПрАТ «СК «Україна» (а.с. 36-42).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17 липня 2019 року у справі №910/842/18 затверджений звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, постановлено ліквідувати ПрАТ «Страхова компанія «Україна» у зв`язку із неможливістю останнього виконати свої зобов`язання перед кредиторами, а також встановлено, що вимоги кредиторів, які визнані судом та включені до реєстру вимог кредиторів, не задоволені, у зв`язку з тим, що ліквідатором не виявлено достатньо майнових активів, що підлягають включенню до ліквідаційної маси для погашення кредиторських вимог (а.с.44-51)

03 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, у якій просив МТСБУ здійснити страхове відшкодування у розмірі 37 673,76 гривень (а.с.55-56).

28 січня 2022 року представник позивача звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виконання зобов`язання ПрАТ «СК «Україна» за договором страхування у повному обсязі та здійснення доплати інфляційних втрат, пені та 3% річних у розмірі 72 113,96 грн. У заяві зазначено, що МТСБУ було виплачено ОСОБА_1 лише відшкодування шкоди у розмірі 37 485,39 грн. (а.с. 57-58).

Листом від 02 лютого 2022 року № 3-01б/2799 Моторним (транспортним) страховим бюро України відмовлено у здійснені вищевказаної доплати із посиланням на положення статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 58-59).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вказує на таке.

Загальні підстави та особливості відшкодування шкоди передбачені статтями 1166, 1167, 1187 ЦК України, у тому числі завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Статтею 1166 ЦК України визначено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, особа, якій заподіяно шкоду, зокрема внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у випадках, визначених законом, має право на її відшкодування. Захист цього права фізичних та юридичних осіб у разі настання страхових випадків, передбачених договором страхування або законом, забезпечує цивільно-правовий інститут страхування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України «Про страхування» та пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до частини 1 статті 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Правовідносини за договором страхування в процедурі ліквідації страховика і після її завершення врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до пункту 20.3 статті 20 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом.

Нормою пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" установлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно пунктів 36.1, 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно із пунктом 36.5 статті 36 наведеного Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Таким чином, право вимоги щодо сум, які є предметом цього позову, а саме пені та суми 3% річних, інфляційних нарахувань за прострочення виконання страховиком грошового зобов`язання, виникло у позивача ще до порушення справи про банкрутство ПрАТ "СК "Україна" та введення мораторію на задоволення вимог кредиторів. Проте позивач правом звернення до страховика щодо стягнення цих сум не скористався.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;

б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;?

в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;

г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;

ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;

д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.

Вказана норма Закону передбачає чіткий перелік випадків, за яких Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих.

Відповідно до змісту статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, МТСБУ зобов`язане за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувати шкоду на умовах, визначених цим Законом, тобто, здійснити регламентну виплату на відшкодування шкоди відповідно до умов укладеного договору із страхувальником та положень Закону.

На час ліквідації страховика ПрАТ "СК "Україна" був чинний Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

За змістом частини 8 статті 87 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка міститься у розділі VІІ "Особливості банкрутства окремих категорій боржників", страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

У статті 84 указаного розділу Закону передбачено, що відносини, пов`язані з банкрутством боржників, визначених у цьому розділі, регулюються Законом з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом.

Відповідно до положень частини 1 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", яка була чинна на час ліквідації страховика - ПрАТ "СК "Україна", конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Відповідно до частини 4 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Отже позивач мав право звернутись до боржника ПрАТ "СК "Україна" з вимогами про стягнення пені та нарахованих згідно статті 625 ЦК України суми 3% річних та інфляційних нарахувань, однак не заявляв ці вимоги до боржника як кредитор ні до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, ні після відкриття провадження у справі про банкрутство.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що "…МТСБУ відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодовує шкоду за страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований (виключений з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань); в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду, у тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації як юридичної особи.

У разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб".

Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності покладено на страхову компанію до завершення процедури її ліквідації в особі ліквідаційної комісії, а у разі недостатності коштів/майна на МТСБУ.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17 липня 2019 року у справі №910/842/18 затверджено звіт ліквідатора. Затверджено ліквідаційний баланс банкрута станом на 17 липня 2019 року. Вимоги встановлених кредиторів у відповідності до положень частини 5 статті 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вирішено вважати погашеними у зв`язку з недостатністю майнових активів боржника. Головному управлінню статистики у м. Києві ухвалено виключити банкрута - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" (02140, м. Київ, вул. Ревуцького, 42-Г; ідентифікаційний код 30636550) з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України. Ліквідовано Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна" як юридичну особу в зв`язку з банкрутством. Дарницькій районній у місті Києві державній адміністрації провести державну реєстрацію припинення - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" як юридичної особи та внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запис про проведення державної реєстрації припинення Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" як юридичної особи не пізніше наступного робочого дня з дати надходження ухвали.

У пункті 8 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 17 липня 19 року у справі № 910/842/18 зазначено, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

У пункті 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі №201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що у разі початку процедури банкрутства страховика, потерпіла особа може звернутися з вимогою про відшкодування шкоди у процедурі, передбаченій Кодексом України з питань банкрутства, та захистити своє право на відшкодування шкоди в такий спосіб.

Щодо посилань позивача на правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові №910/14293/19 від 07 вересня 2019 року колегія суддів зазначає про таке.

У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2021 року у справі №910/14293/19 Верховний Суд також звертає увагу на те, що МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом (частина 2 статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону №1961-IV) суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування в силу закону (частина 2 статті 625 ЦК України та пункт 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV) є невід`ємною/складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування за договором страхування.

Також Верховний Суд указав, що правильність цієї позиції узгоджується із фактом визнання у справі про банкрутство кредиторських вимог позивача до ПрАТ "СК "Україна" як на суму страхового відшкодування, так і на спірні у цій справі суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, а також узгоджується з умовами в пункті 1.2 договору про надання фінансових послуг факторингу № 1/24-06/2015 від 24 червня 2015 року - щодо права позивача (фактора та кредитора за Договором) одержати від боржника суми основного боргу, відсотки, неустойки у повному обсязі (пункт 3.1.).

Проте, у справі що є предметом цього апеляційного провадження вимоги позивача до ПрАТ "СК "Україна" на спірні у цій справі суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені не були заявлені та не були визнані. Тому на переконання апеляційного суду відсутні правові підстави для проведення цих виплати МТСБУ за страховика, якого визнано банкрутом після завершення процедури ліквідації за встановлених обставин.

Ураховуючи наведене, слід дійти висновку, що позивач перебуваючи у зобов`язальних правовідносинах із страховиком ПрАТ "СК "Україна" на підставі договору страхування не скористався своїм правом звернення до страховика з вимогами про стягнення спірних сум за прострочення страховиком виплат страхових сум до ліквідації страховика як юридичної особи і сторони у цих зобов`язальних відносинах.

Відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту (стаття 39 Закону №1961-IV).

Відповідно до пункту 40.1 статті 40 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди.

Порядок виконання зобов`язань страховика, що ліквідується, визначає стаття 20 Закону № 1961-IV. Так, відповідно до пункту 20.1 цієї статті у разі ліквідації страховика, правонаступника якого встановлено, договори страхування зберігають свою силу до закінчення строку дії такого договору.

У разі ліквідації страховика за його власним рішенням визначені договором обов`язки цього страховика виконує ліквідаційна комісія (пункт 20.2 статті 20 Закону № 1961-IV).

У разі ліквідації страховика за рішенням визначених законом органів обов`язки за договорами обов`язкового страхування відповідальності виконує ліквідаційна комісія. Обов`язки страховика за такими договорами, для виконання яких у страховика, що ліквідується, недостатньо коштів та/або майна, приймає на себе МТСБУ. Виконання обов`язків у повному обсязі гарантується коштами відповідного централізованого страхового резервного фонду МТСБУ на умовах, визначених цим Законом (пункт 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV).

У випадку ліквідації страховика із встановленням його правонаступника права та обов`язки такого страховика переходять до його правонаступника у тому обсязі і на умовах, що були встановлені договором страхування, який зберігає чинність до закінчення строку його дії.

Натомість пункти 20.2 та 20.3 статті 20 Закону № 1961-IV визначають випадки, за яких права та обов`язки страховика за укладеними ним договорами не переходять до правонаступників, а саме - ліквідації страховика за його власним рішенням та за рішенням визначених законом органів, що відбувається в порядку та за встановленою законом процедурою, за якою ліквідаційна комісія такого страховика виконує його обов`язки за договорами страхування шляхом акцептування та задоволення вимог кредиторів у процедурі ліквідації.

Відповідно до статті 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Ліквідація юридичної особи - страховика у зв`язку з визнанням його банкрутом здійснюється відповідно до положень КУзПБ або Закону про банкрутство, який був чинний на час порушення справи про банкрутство СК «Україна» із особливостями, визначеними цим законом для банкрутства страховиків.

Так, частиною 7 статті 87 Закону про банкрутство було визначено, що страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Основна функція МТСБУ у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування.

Отже, шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ.

МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.

Відтак відповідач не є правонаступником страховика, який може виступати як сторона у справі про стягнення спірних сум після припинення страховика як юридичної особи, а може виступати лише гарантом щодо відшкодування шкоди за вимогами, які були заявлені та визнані до початку або під час процедури банкрутства страховика.

Подібні висновки про застосування норм права наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/16820/21 від 19 липня 2023 року.

Відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування судового рішення, колегією суддів не установлено.

Установлено також, що у заяві про поновлення провадження у справі адвокатом Гусєвим П.В., який діє в інтересах МТСБУ, заявлено вимогу про розподіл судових витрат, які планує понести МТСБУ у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 2 000,00 гривень.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із статтею 134 ЦПК України:

1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Установлено, що 12 жовтня 2021 року між МТСБУ та АО "ІНС.ЛОУ ГРУП" укладено договір №4.1/12-10/2021 про надання послуг у сфері права.

Згідно пункту 1.1 договору замовник доручає, а виконавець за винагороду приймає на себе зобов`язання надавати послуги у сфері права, послуги, що надаються на підставі Договору, складаються з комплексу дій та/чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, визначеної замовником, за конкретними дорученнями замовника і можуть включати в себе у тому числі, але не тільки: надання правової інформації, консультації, роз`яснень і рекомендацій із правових питань; правову експертизу; складення правових висновків, заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав та законних інтересів замовника, у тому числі у формі представництва інтересів замовника в судах , інших органах, установах, організаціях, підприємствах, третейських судах та перед фізичними особами; здійснення дій, спрямованих на врегулювання наявної дебіторської та кредиторської заборгованості замовника; супровід судових справ, виконавчих проваджень; доопрацювання пропозиції замовника щодо внесення змін до актів законодавства у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, приведення їх у відповідність до вимог нормо проектувальної техніки з метою забезпечення реєстрації відповідних проектів законодавчих актів.

Відповідно до пункту 4.1 надання послуг здійснюється на підставі договору та додаткових угод до нього, які є невід`ємними частинами. У додатковій угоді обов`язково зазначаються відомості про справу, за якою надаються послуги, якщо здійснення дій спрямовано на врегулювання наявної дебіторської чи кредиторської заборгованості замовника.

Відповідно до пункту 4.4 виконавець здійснює представництво інтересів замовника у судових справах в якості позивача та у судових справах, до участі в яких замовник залучений в якості відповідача, співвідповідача або третьої особи, за дорученням замовника та з обов`язковим виконанням вказівок замовника, у випадку отримання виконавцем таких вказівок від замовника.

Відповідно до пункту 5.2.4 вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких замовник є відповідачем (співвідповідачем, цивільним відповідачем) або третьою особою, а також в інших випадках становить 2000,00 гривень у справі, в якій ціна позову становить 10 000,00 гривень і більше.

28 червня 2022 року МТСБУ та Адвокатським об`єднанням "ІНС.ЛОУ ГРУП" укладено додаткову угоду №773 договору про надання послуг у сфері права №4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021 року. Згідно пункту 1 додаткової угоди замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника справи, зокрема за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ. Вартість послуг становить 2000,00 гривень.

З матеріалів справи убачається, що 09 січня 2023 року до суду першої інстанції представником відповідача адвокатом Проц А.В. подано заяву про ухвалення додаткового рішення, згідно якої заявник просить стягнути із позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень.

До цієї заяви представником відповідача долучено Договір №4.1/12-10/2021 про надання послуг у сфері права від 12 жовтня 2021 року, додаткову угоду до договору від 28 грудня 2021 року, а також додаткову угоду №773 від 28 червня 2022 року договору про надання послуг у сфері права №4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу - відмовлено. Ухвала набула законної сили.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції із заявою про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 2000 гривень, представником відповідача надано аналогічні документи. При цьому, відповідачем не надано опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги безпосередньо в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Вказана обставина свідчить про те, що кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому за наведеними положеннями статті 137 ЦПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.

Разом з цим, до суду апеляційної інстанції не надано документів, на підставі яких колегія суддів може перевірити обсяг наданих робіт під час апеляційного перегляду. Подані стороною відповідача докази на підтвердження витрат, складені до ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, були долучені відповідачем до заяви про стягнення витрат в суді першої інстанції, відтак відхиляються колегією суддів.

За встановлених обставин, колегія суддів констатує, що матеріали справи не містять доказів щодо розміру понесених витрат на правову правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відтак відсутні підстави для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу .

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Більчука Олександра Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова