КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/10907/20

21 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарях - Кролівець О.В., Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» Бута Валерія Анатолійовича на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Коробенка С.В., у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» до ОСОБА_1 , треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» про відшкодування матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року Державне підприємство «Укрсервіс Мінтрансу» звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначало, що 01 лютого 2019 на вул. Жилянській, 97, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , в результаті якої автомобіль позивача отримав пошкодження.

Посилається на те, що постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано ОСОБА_1 .

Позивач стверджує, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної йому внаслідок пошкодження належного йому автомобіля при ДТП становить 74 201,50 гривень. Крім того, за послуги зі складання звіту з визначення вартості матеріального збитку ним було сплачено на користь ФОП ОСОБА_2 суму в розмірі 1400,00 гривень, які також слід віднести до матеріальних збитків, завданих з вини відповідача.

Зазначає, що хоч цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Volkswagen Golf», державний номерний знакНОМЕР_2 , і застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ», зазначена страхова компанія досі страхове відшкодування не виплатила, своєї діяльності фактично не здійснює, виключена з числа асоційованих членів МТСБУ.

З огляду на вище викладене позивач просив суд саме з відповідача ОСОБА_1 , як з винної у ДТП особи, стягнути на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 75 601,50 грн., завдану внаслідок пошкодження належного позивачу автомобіля «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2021 року було залучено до участі у справі третю особу Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» в якому застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року у задоволенні позову Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 10 травня 2023 року представник позивача Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» Бута Валерій Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що, обгрунтовуючи своїх висновки в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, суд першої інстанції зазначив, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Однак, на думку апелянта, існування інституту страхування не повинно обмежувати право позивача, керуючись вимогами ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1188 ЦК України, звернутися до суду безпосередньо до винної особи з позовними вимогами про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначає, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою лише забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а не відміняє обов`язок винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди особи відшкодувати збитки, які виникли у потерпілого внаслідок неправомірних дій цієї винної особи.

Вказує на те, що відповідно до п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи.

Зазначає, що за час розгляду даної справи в суді першої інстанції судова практика зазнала змін. Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року, справа № 147/66/17 (п.85, п. 86), обмежили право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, в повному обсязі, визначивши страховика винної особи належним відповідачем. Проте, позивач вважає, що його право на відшколуванння шкоди має бути захищена саме таким способом.

В судовому засіданні представник позивача Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» Черевко Марина Олександрівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_1 та представники третіх осіб: Моторного (транспортного) страхового бюро України та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи судом повідомолені, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , є Державне підприємство «Укрсервіс Мінтрансу», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Європейский страховий альянс», що підтверджується копією поліса № АМ/6688318 про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до наказу Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» про закріплення автотранспортних засобів від 03 грудня 2018 року № 265 з 03 грудня 2018 року за автомобілем «Fiat Doblo» державний номерний знак НОМЕР_1 було закріплено водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4

01 лютого 2019 року поліцейським роти № 7, батальйону № 2 полку № 1 УПП у м. Києві ДПП старшим лейтенантом поліції Черненко М. було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 318526, відподно до якого, 01 лютого 2019 року водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснив поворот ліворуч, не виконав вимогу дорожнього знаку «об`їзд перешкоди тільки праворуч» внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн.

05 лютого 2019 року Державне підприємство «Укрсервіс Мінтрансу» звернулось до ПрАТ «Європейський страховий альянс» з повідомленням страхувальника про подію з транспортним засобом (ТЗ)

16 квітня 2019 року між Державним підприємством «Укрсервіс Мінтрансу» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір « 19/08-08 на проведення незалежної оцінки.

Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання по виконанню робіт з незалежної оцінки колісного транспортного засобу «Fiat Doblo» державний номерний знак НОМЕР_1 . Згідно з п. 3.1 зазначеного договору вартість робіт з оцінки складає 1 400,00 грн. без ПДВ.

Відповідно до висновків, викладених у звіті про оцінку колісного транспортного засобу № 19/4/170 від 25 серпня 2019 року, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Fiat Doblo» державний номерний знак НОМЕР_1 на момент даного дослідження становить 60 429,04 грн. Ринкова вартість автомобіля «Fiat Doblo» державний номерний знак НОМЕР_1 на момент даного дослідження становить 505 624,14 грн. Величина коефіцієнта фізичного зносу оцінюваного КТЗ становить 0,0000%. Величина витрати товарної вартості оцінюваного КТЗ становить 18 396,73 грн. Вартість матеріального збитку на момент події, заподіяної власнику оцінюваного КТЗ «Fiat Doblo» державний номерний знак НОМЕР_1 становить 78 825,77 грн.

06 вересня 2019 року Державне підприємство «Укрсервіс Мінтрансу» звернулось до Моторно (транспортного) страхове бюро України з заявою в якій просили здійснити відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо- транспортної пригоди (ДТП), що сталась 01 лютого 2019 року в м. Києві по вул. Жилянській 97, за участю транспортного засобу «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» ОСОБА_3 та транспортного засобу «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

10 вересня 2019 року МТСБУ надало відповідь на вище зазначену заяву позивача в якій зазначило, що наразі у МТСБУ відсутня інформація щодо ліквідації ТДВ «СК Київ РЕ» чи визнання вказаної страхової компанії банкрутом.

21 лютого 2020 року Державне підприємство «Укрсервіс Мінтрансу» звернулось до ОСОБА_1 з претензією, в якій просило сплатити ДП «Укрсервіс Мінтрансу» повну суму заборгованості, а саме- 75 601,50 грн., в строк протягом 20 календарних днів з дати отримання даної претензії.

Відмовляючи у задоволенні позову Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» до ОСОБА_1 , треті особи: Моторне (транспортне) страхове бюро України, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано доказів звернення до страхувальника цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи ОСОБА_1 - ТОВ «Київ РЕ», відносно якого відсутня інформація про його ліквідацію чи визнання його банкрутом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану в наслідок дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

За загальним принципом, відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, винна особа - володілець транспортного засобу має право застрахувати свою відповідальність, передавши обов`язок відшкодування шкоди, спричиненої за участю його транспортного засобу, страховій компанії (страховику).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором (пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим замість завдавача шкоди в передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням.

При настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV, тут і далі в редакції, чинній на момент ДТП)).

Одночасно, за положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц (провадження № 14-27цс21) зазначено, що «…Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе, в межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20))».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування, належним відповідачем буде страховик.

Отже, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку підстави для покладення відповідальності на страхувальника відсутні».

Аналогічні за змістом висновки викладено у постанові Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 641/10491/15-ц (провадження № 61-12709св21).

Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Звертаючись до суду з даним позовом, представник Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» зазначав, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , який керував вказаним транспортним засобом в момент ДТП, була застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ». Проте, вимоги по відшкодуванню шкоди, завданої йому внаслідок пошкодження автомобіля, позивачем пред`явлено до винної у ДТП особи ОСОБА_1 .Доказів того, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» перебуває у стадії ліквідації чи визнано банкрутом позивачем сулу не надано і матеріали справи не містять.

В направлених на адресу суду першої інстанції поясненнях третьої особи у справі МТСБУ зазначено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП, що мала місце 01.02.2019 року, була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ», вказаний страховик не ліквідований, не визнаний банкрутом, а тому саме він, у межах ліміту страхової суми, має нести відповідальність за майнову шкоду, завдану позивачу. До вказаних пояснень було додано копію полісу № АМ4100636 транспортного засобу «Volkswagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Позивачем не було надано суду доказів того, що він звертався з заявою про відшкодування завданих йому збитків внаслідок ДТП до страхової компанії винної у ДТП особи- ТОВ «Страхова компанія «Київ РЕ» та отримав від неї частину страхового відшкодування чи відмову у здійсненні такого відшкодування.

Позовних вимог до страхової винної особи- Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» позивачем ДП «Укрсервіс Мінтрансу» пред`явлено не було. В якості третьої особи до участі у даній справі дана страхова компанія була залучена за ініціативою суду.

Таким чином, оскільки позивач не звертався до страховика відповідача з заявою про виплату йому страхового відшкодування, з позовними вимогами до вказаного страховика також не звернувся, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для покладання обов`язку з відшкодування шкоди на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, так як це суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що існування інституту страхування не повинно обмежувати право позивача, керуючись ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1188 ЦК України, звернутися безпосередньо до винної особи з позовними вимогами про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, колегія суддів відхиляє, окільки такі доводи суперечать меті укладення договору обов`язкового страхування та зводяться до переоцінки доказів, які були надані судом першої інстанції та суперечать правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, яка наведена вище.

Доводи апеляційної скари про те, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою лише забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а не відміняє обов`язок винної особи у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відшкодувати збитки, які виникли у потерпілого внаслідок неправомірних дій винної особи, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на вимоги статті 1194 ЦК України, яка визначає , що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим, доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» Бута Валерія Анатолійовича.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача Державного підприємства «Укрсервіс Мінтрансу» Бута Валерія Анатолійовича залишити без задоволення

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 вересня 2023 року.

Головуючий Судді: