Справа № 125/11/23
Провадження № 22-ц/801/1783/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу керівника Жмеринської окружної прокуратури на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2023 року, постановлену під головуванням судді Хитрука В. М. у підготовчому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області,

у справі № 125/11/23 за позовом керівника Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Копайгродської селищної ради Барського району Вінницької області до ОСОБА_1 , Приватної агрофірми «Вікторія», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки,

встановив:

У грудні 2022 року керівник Жмеринської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Копайгродської селищної ради Барського району Вінницької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Приватної агрофірми «Вікторія», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки.

Позовна заява прокурора обґрунтована тим, що ОСОБА_2 на час отримання у власність спірної земельної ділянки (на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-13036/15-17-СГ від 10.10.2017), використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання (на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7402/15-16-СГ від 10.06.2016).

Всупереч вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України, ОСОБА_2 , при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про затвердження проекту землеустрою від 15.08.2017, та, зазначаючи при цьому, що не скористався правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду використання, надав недостовірну інформацію, оскільки раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яку в подальшому придбала ОСОБА_1 .

Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, приймаючи оспорюваний наказ, не перевірило факт реалізації ОСОБА_2 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, тим самим порушивши вимоги статті 19 Конституції України, статей 116-118 ЗК України, статті 186-1 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), статей 2, 6 Закону України «Про землеустрій», що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності.

У подальшому, 08.02.2018 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу посвідчено договір купівлі-продажу № 145 земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0123, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Атмосфера-груп», яке потім на підставі договору купівлі-продажу № 708, посвідченого нотаріусом 11.07.2020 відчужило вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 .

За наведених обставин прокурор просить витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Копайгородської селищної ради спірну земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером :01:003:0123 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Копайгородської селищної територіальної громади.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Якименко О. О. надав суду зустрічну позовна заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування наказу «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 12.05.2023 відмовлено у прийнятті зустрічного позову.

30.06.2023 представник відповідача адвокат Якименко О. О. подав клопотання про зупинення провадження у справі.

Клопотання мотивував тим, що підставою позову у даній справі є подвійність приватизації землі. Зокрема, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7402/15-16-СГ від 10.06.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області площею 1,000 га (кадастровий номер: :02:000:0579). Вказана підстава позову оспорюється у Літинському районному суді.

Ухвалою Літинського районного суду від 20.06.2023 у справі № 137/619/23, відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування наказу «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Таким чином від вирішення позову у Літинському районному суді у справі № 137/619/23 залежить вирішення позову в Барському районному суді у справі № 125/11/23.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 13.07.2023 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 137/619/23.

У серпні 2023 року керівник Жмеринської окружної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 13.07.2023 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, оскільки постановлена з порушенням норм процесуального права, що згідно із ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування вказаної ухвали суду і направлення справи для продовження розгляд до суду першої інстанції.

Зокрема зазначає, що у позовній заяві, поданій до Літинського районного суду Вінницької області, ОСОБА_1 не обґрунтувала, яким чином наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7402/15-16-СГ від 10.06.2016 порушує її права. Зауважує, що скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7402/15-16-СГ від 10.06.2016, яким ОСОБА_2 вперше надано у власність земельну ділянку та скасування рішення державного реєстратора Літинської сільської ради про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 1,00 газ кадастровим номером :02:000:0579 не спростовує факту повторного безоплатного отримання у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. При цьому зібрані прокурором докази, які надані суду дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у цій справі, тому Барський районний суд Вінницької області не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи. Отже подання відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі свідчить про зловживання процесуальними правами та спрямоване на безпідставне затягування строків розгляду справи.

Від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Зубаня О. О. надійшло клопотання, за змістом якого, відповідач підтримує подану апеляційну скаргу та не заперечує проти її задоволення. Зокрема вказує, що для надання оцінки законності наказу про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,00 га, мають значення виключно ті правовідносини і обставини, які існували саме станом на момент винесення цього наказу. Звертає увагу, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7402/15-16-СГ від 10.06.2016 та рішенням державного реєстратора від 14.07.2016, не порушено жодних прав ОСОБА_1 , тому вона позбавлена права оскаржувати вищевказані наказ та рішення. Отже вважає, ОСОБА_1 не є належним позивачем по справі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, що за положеннями частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Апеляційна скарга на підставі частини другої статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним положенням ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зазначивши, що підставою позову у справі №125/11/23 є подвійність приватизації землі ОСОБА_2 , який на час отримання у власність спірної земельної ділянки на території Каришківської сільської ради Барського району вже використав своє право на безоплатне отримання у власність такої земельної ділянки. При цьому ОСОБА_1 набула у власність вказану земельну ділянку в особи, яка не мала права її відчужувати.

Підставою позову у справі № 137/619/23 є визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7402/15-16-СГ від 10.06.2016 «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Селищенської сільської ради Літинського району Вінницької області площею 1,000 га (кадастровий номер: :02:000:0579).

Прийняття рішення у справі № 137/619/23 в Літинському районному суді прямо пов`язане з прийняттям рішення у справі №125/11/23, оскільки буде вирішено питання про наявність чи відсутність факту подвійної приватизації землі ОСОБА_2 .

Враховуючи об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства та те, що зібрані у справі докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Вінницького районного суду у справі № 137/619/23.

Частиною першою статті 251 ЦПК України передбачено перелік обов`язкових підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.

Так, зокрема, пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

За пунктом 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Визнаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для зупинення провадження у справі. Взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 20 червня 2019 року у справі № 910/12694/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 520/57/17-ц.

Однак, всупереч зазначеним правовим нормам, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, з яких він дійшов висновку про об`єктивну неможливість розгляду дійсної справи, а саме неможливість встановити та оцінити певні конкретні обставини (факти), що мають суттєве значення для вирішення цього спору, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлює право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Суд першої інстанції не мотивував, яким чином рішення Літинського районного суду у справі № 137/619/23 може вплинути на розгляд справи № 125/11/23, та у випадку скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-7402/15-16-СГ від 10.06.2016, яким ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 1,00 га, як це вплине на оцінку законності наказу про повторну передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,00 га.

Отже в оскаржуваній ухвалі місцевий суд не навів мотивів неможливості встановлення обставин щодо безпідставного вибуття землі із державної власності в межах даної справи.

Таким чином, суд першої інстанції з порушенням процесуальних норм прийняв судове рішення, яке не відповідає гарантіям здійснення судового розгляду справи протягом розумного строку, без невиправданих затримок.

Враховуючи, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали про зупинення провадження у справі, ухвала Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2023 року підлягає скасуванню на підставі пункту четвертого частини першої статті 379 ЦПК України, з направленням вказаної справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу керівника Жмеринської окружної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 13 липня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська