П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2023 року

м. Рівне

Справа № 557/365/23

Провадження № 22-ц/4815/1010/23

Головуючий у Гощанському районному суді

Рівненської області: суддя Оленич Ю.В.

Час, дата і місце ухвалення рішення

суду першої інстанції: 12 год. 12 хв.

27 червня 2023 року в смт. Гоща

Рівненського району Рівненської області

Повний текст складено: 30 червня 2023 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Руслана Віталійовича на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 27 червня 2023 року в цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 ; про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року в суд звернулося Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі -МТСБУ) з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2 ; про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

Мотивуючи позов, зазначалося про дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), яка сталася 30 грудня 2019 року близько 02 год. 33 хв. на автодорозі "Київ-Чоп", поблизу с. Дорогобуж Гощанського району Рівненської області, з вини водія автомобіля Renault Rapid, номерний знак НОМЕР_1 , - ОСОБА_1 . Унаслідок цього був пошкоджений належний ОСОБА_2 автомобіль Volkswagen Caravelle, номерний знак НОМЕР_2 . Пошкоджений автомобіль був забезпечений полісом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (далі - ПрАТ "СК Еталон") № 182770802. Оскільки на день ДТП ОСОБА_1 не уклав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 05 лютого 2020 року представник потерпілого повідомив про страховий випадок та з метою отримання відшкодування потерпілий 20 вересня 2021 року звернувся в МТСБУ. У зв`язку із настанням події, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) МТСБУ 30 вересня 2021 року перерахувало потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 130 000 гривень. Крім того, у зв`язку із залученням аварійного комісара понесено витрати в розмірі 1402,60 гривні та витрати за послуги ТОВ "Аудатекс" в розмірі 1 481,20 гривні, спеціалістами якого були визначені завдані збитки. Тобто МТСБУ вважало, що відповідач, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, має відшкодувати виплачену третій особі страхову суму в повному обсязі.

З наведених мотивів просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 понесені витрати у сумі 130 000 гривень, витрати за послуги спеціаліста з визначення вартості матеріального збитку в розмірі 1402,60 гривні, витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 1481,20 гривні.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 27 червня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ кошти в розмірі понесених витрат у сумі 130 000 гривень, витрати за послуги спеціаліста з визначення вартості матеріального збитку в розмірі 1402,60 гривні, витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 1 481,20 гривні та судовий збір у розмірі 2 684 гривні, а всього 135 567,80 гривень.

Суд попередньої інстанції, виходячи з вимог законодавства, яке регулює існуючі правовідносини, та за встановлених обставин вважав, що після здійснення виплати відшкодування (регламентної виплати) на користь ОСОБА_2 у МТСБУ виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, який є водієм транспортного засобу, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та цивільно-правова відповідальність якого на момент такої пригоди не була застрахована, у зв`язку з чим порушені права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову в повному обсязі.

На рішення суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Шевчуком Р.В. подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначалось, що посилання представника позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 не могло спонукати задоволенню позову та спростовувати викладені у відзиві на позовну заяву заперечення, оскільки в ній зазначено про інші правовідносини. Так, переглянутій касаційним судом справі підлягало з`ясуванню питання, чи є обов`язковим попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування для задоволення судом вимог про відшкодування шкоди. Разом з тим у виниклих в цій справі правовідносинах спірне питання полягало в пропущенні встановлених Законом строків звернення до МТСБУ. Дорожньо-транспортна пригода сталася 30 грудня 2019 року, повідомив про нього водій 30 січня 2020 року, заяву зареєстровано 05 лютого 2020 року, а заяву про страхове відшкодування подано лише 20 січня 2021 року. Тому підставою для відмови в задоволенні позову є порушення пунктів 37.1, 37.1.4 ст. 37 Закону, а саме неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП. Вважав, що для правильного розв`язання спору підлягають застосуванню висновки постанов Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 641/8243/14-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 201/8286/16-ц, від 14 червня 2018 року у справі № 357/9466/15-к та Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 щодо необхідності звернення до страховика із заявою про здійснення страхової виплати у строк, передбачений ст. 35 Закону. У наведених висновках підтверджено право страховика на відмову у призначенні страхової виплати у зв`язку з пропущенням річного строку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, при цьому у вказаних правових висновках вважається правильною позиція судів першої та апеляційної інстанції, які відмовили в задоволенні позовів страхувальників до страховиків у зв`язку з недотриманням річного строку.

З викладених підстав просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити позивачу в задоволенні заявлених вимог.

У поданому відзиві МТСБУ просило в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення районного суду залишити без змін. Зазначалося про те, що підпункт 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону визначає лише право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат за наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування. Крім того, річний строк звернення до страховика не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування в розмірі регламентних виплат взагалі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Матеріалами справи з`ясовано, що вироком Гощанського районного суду Рівненської області від 23 червня 2021 року у справі № 557/444/20 ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного основного покарання із встановленням іспитового строку на 3 роки.

Вирок набрав законної сили 24 липня 2021 року.

Як з`ясовано, ОСОБА_1 , керуючи 30 грудня 2019 року автомобілем Renault Rapid, номерний знак НОМЕР_1 , спричинив ДТП, внаслідок якої, зокрема, був пошкоджений належний ОСОБА_2 автомобіль Volkswagen Caravelle, номерний знак НОМЕР_2 .

На день скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

05 лютого 2020 року водій пошкодженого автомобіля Volkswagen Caravelle ОСОБА_3 повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду.

20 вересня 2021 року власник автомобіля ОСОБА_2 з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ, додавши до заяви копію вироку в справі № 557/444/20.

Згідно із звітом про оцінку автомобіля від 21 лютого 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen Caravelle, в результаті його пошкодження при ДТП, склала 223 638,80 гривень.

На підставі складеної МТСБУ довідки № 1 від 27 вересня 2021 року та документів справи № 66183, МТСБУ було видано наказ про сплату ОСОБА_2 шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 130 000 гривень. Вказані кошти перераховані МТСБУ на рахунок ОСОБА_2 30 вересня 2021 року.

При цьому на залучення аварійного комісара МТСБУ понесено витрати в розмірі 1 402,60 гривні, а також витрати на оплату послуг ТОВ "Аудатекс" в розмірі 1 481,20 гривні.

Спірні відносини виникли з того приводу, що здійснення МТСБУ відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і не уклав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, спонукає до відшкодування винуватцем в порядку регресу для бюро виплаченої ним страхової суми третій особі.

Разом з тим відповідач вважав, що підстави для задоволення позову були відсутніми, позаяк позивач мав відмовити у здійсненні страхової виплати на підставі п.п. 37.1, 37.1.4 статті 37 Закону внаслідок неподання третьою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП.

В пунктах 119-136 постанови від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 33-1.1 статті 33-1 Закону). Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)). В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). Поняття «преклюзивні строки» здійснення регулятивного суб`єктивного права (строк подання заяви про страхове відшкодування до страховика) не є тотожним поняттю «позовна давність» (строк захисту порушеного права особи). Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону). Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, Велика Палата дійшла висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Як зазначалось, 24 липня 2021 року набрав законної сили вирок суду, яким відповідача визнано винним у скоєнні ДТП, внаслідок якої третій особі завдані матеріальні збитки, частину з яких відшкодовано позивачам, а саме в межах страхової суми.

Відтак третя особа, звернувшись 20 вересня 2021 року до МТСБУ, пропустила встановлений Законом річний строк через незалежні від неї причини, тобто через розгляд кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_1 .

Така поведінка третьої особи є добросовісною, адже для здійснення виплати їй страхової суми належало встановити винуватця в завданні матеріальних збитків.

Матеріальну шкоду було завдано внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. Тому за правилом ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, відсутні підстави вважати необґрунтованим здійснення виплати МТСБУ страхової суми ОСОБА_2 після пропуску ним річного строку подання заяви про страхове відшкодування.

Крім того, як правильно на це покликається позивач, пп.37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону не встановлює обов`язку відмовити у виплаті регламентних виплат внаслідок пропуску річного строку та не виключає право МТСБУ здійснити виплату, коли можливо було встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Згідно з ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Поготів, відповідно до 36.7 ст. 36 Закону рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Між тим, рішення МТСБУ про здійснення страхового відшкодування стороною відповідача не оскаржувалось (матеріали справи відповідної інформації не містять).

Тому, на переконання колегії, посилання автора апеляційної скарги на невідповідність вимогам чинного законодавства здійснення МТСБУ страхової виплати на користь третьої особи не заслуговують на увагу й за цих обставин.

Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (п. 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судовий збір, що понесений позивачем при поданні апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевчука Руслана Віталійовича залишити без задоволення, а рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 27 червня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.С. Шимків