КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/1172/20 Головуючий у І інстанції Рудюк О.Д.
Провадження №22-ц/824/3575/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 травня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Істоміної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районногосуду Київської області від 19 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Петрівської сільської ради про виселення без надання іншого житлового приміщення,

УСТАНОВИВ:

У березні 2020 року позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом про виселення ОСОБА_5 з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову зазначали, що позивачі та відповідач зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_5 тривалий час у агресивній формі перешкоджає позивачу ОСОБА_1 проживати у вказаній квартирі.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25.04.2018 року справа №363/3593/17 визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 вчиняє бійки та скандали, виганяє позивачів з помешкання, зловживає спиртними напоями, веде асоціальний спосіб життя, а також поселив в квартирі сторонніх осіб, які також чинять позивачам перешкоди у користуванні житлом. Відповідач систематично руйнує житло, приводить його до стану неможливого для проживання, в місцях загального користування та кімнатах панує антисанітарія, на стінах та стелі присутня пліснява, скрізь бруд та сміття.

Сторонні особи, яких поселив відповідач у квартиру, а саме ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2019 року справа №363/4283/18 були виселені без надання іншого жилого приміщення. Разом з тим, вказаним рішенням вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 систематично порушує правила співжиття, що в свою чергу унеможливлює спільне з ним проживання, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї. Відповідач не виконує захисні приписи та продовжує вчиняти протиправні дії. Крім того, проживаючи в квартирі та користуючись комунальними послугами, ОСОБА_5 не сплачував за отримані послуги у зв`язку з чим утворилась заборгованість, що призвело до відключення квартири від газопостачання.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської областівід 19 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернувся представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Романцова Т.В. Посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В доводах апеляційної скарги зазначає про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо невиконання позивачем рішення суду від 10.05.20219 року у справі № 363/4283/18 про її вселення до спірного жилого приміщення та відсутність додаткових доказів, які б свідчили про наявність підстав для виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення.

Зазначила, що неможливість вселення ОСОБА_1 до спірного житлового приміщення обумовлена в першу чергу відсутністю безпечних умов для проживання позивача та її малолітньої дитини.

На підтвердження дійсних обставин справи стороною позивача були надані належні докази, такі як акт обстеження умов проживання від 13.09.2021 року, складений Службою у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради за зверненням ОСОБА_1 . Відповідно до вказаного висновку, квартира АДРЕСА_1 не має належних та безпечних умов для проживання малолітньої дитини. Також комісією встановлено, що квартира перебуває в занедбаному стані, потребує ремонту, газопостачання опломбоване, а за водопостачання існує борг, мешканці під час обстеження умов квартири перебували з ознаками алкогольного сп`яніння, мали прояви агресивної поведінки, що може наражати дитину на небезпеку.

Апелянт звертає увагу суду, що позивач ОСОБА_4 є інвалідом 2 групи у зв`язку із чим потребує належних умов для проживання, натомість отримує постійні стреси та переживання, з огляду на перешкоджання відповідачем проживанню у спірній квартирі, влаштування постійних скандалів та бійок.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дав належної оцінки всім доказам, не мотивував, чому певні докази були відхилені.

Вважає, що твердження суду про ненадання достатньої кількості доказів по справі спростовується матеріалами справи, які у своїй сукупності підтверджують наявність підстав для виселення відповідача.

Відзиву на апеляційну скаргу, в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу, згідно з положеннями частини третьої статті 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Кубрак О.О. підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

ОСОБА_1 суду пояснила, що рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2019 року про її вселення у житлове приміщення виконане, вона була вселена у квартиру АДРЕСА_1 . Однак агресивна поведінка відповідача, який зловживає спиртними напоями, веде асоціальний спосіб життя, постійно влаштовує скандали і бійки, що ставить під загрозу безпеку проживання у квартирі для неї та її дитини, унеможливила спільне проживання. Зазначені обставини змусили її покинути спірне житлове приміщення та винаймати окреме житло, в якому вона проживає разом із своїм сином - ОСОБА_3 , 2017 року народження, та батьком ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву, в якій зазначив, що підтримує вимоги апеляційної скарги, просить розглядати справу без його участі.

Третя особа: Служба у справах дітей Петрівської сільської ради свого представника для участі у судовому засіданні не направили, надіслали заяву про розгляд справи без його участі. Зазначили, що позовні вимоги підтримують.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання, які повернулись до суду без вручення адресату із довідкою поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки через «відсутність адресата за вказаною адресою».

Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, що не з`явились, з урахуванням вимог частини другої статті 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.

Так, з матеріалів справи, зокрема з довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Новопетрівською сільською радою Вишгородського району Київської області від 05.10.2018 року, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , 2017 року народження.(а.с. 20 том 1)

Згідно довідки МСЕК від 21.11.2019 року, позивачу ОСОБА_4 присвоєна друга група інвалідності за загальним захворюванням (а.с. 17 том1).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 25.04.2018 року по цивільній справі № 363/3593/17 визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 . В ході розгляду вказаної цивільної справи судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20.01.2004 року позбавлено ОСОБА_4 та ОСОБА_9 батьківських прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Нові Петрівці.

Рішенням виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради від 27.02.2004 року №22 «Про направлення неповнолітніх в державний заклад» вирішено направити неповнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в державний заклад. Закріпити за нею житло за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, рішенням виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради від 04.09.2007 року №168 «Про внесення змін до рішення №199 від 05.09.2006 року» вирішено, рішення виконавчого комітету №199 від 05.09.2006 року Новопетрівської сільської ради доповнити пунктом 3: призначити опікуном над житлом неповнолітньої ОСОБА_1 бабусю ОСОБА_10 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 18.08.2015 року.

Разом з тим, згідно акту, складеного 06.10.2017 року та затвердженого сільським головою с. Нові Петрівці Стареньким Р.М., при обстеженні кв. АДРЕСА_1 , встановлено, що ОСОБА_1 1994 року народження, у вказаній квартирі не проживає з 2004 року, однак зареєстрована. ОСОБА_5 категорично проти того, щоб ОСОБА_1 проживала в даній квартирі. Сусіди розповіли, що до переведення в інтернат ОСОБА_1 проживала в квартирі разом з батьками, яких позбавлено батьківських прав.

Крім того письмовою заявоюОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надала згоду на те, що після повернення онуки, ОСОБА_1 , вона проживатиме в її квартирі за адресою АДРЕСА_2 .

Встановлено також, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2019 року по справі № 363/4283/18 вселено ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 . Виселено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_1 . В частині виселення відповідача ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення - відмовлено. (а.с. 21-22 том 1)

При розгляді справи № 363/4283/18 судом встановлено також, що відповідач ОСОБА_5 влаштовує сімейні сварки, кидається в бійку із позивачем, виганяє, разом із своєю співмешканкою ОСОБА_7 порушує порядок і спокій в квартирі та що відбувається систематично й тривалий час, перешкоджає позивачу проживати в квартирі, що порушує її права. Для захисту своїх прав позивач зверталася до Вишгородського відділу поліції із заявами, в яких викладала зазначені вище обставини й просила вжити запобіжні заходи до відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, що переглядається апеляційним судом, а саме з відповіді Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 10.02.2020 року №К-219, ОСОБА_5 , 1983 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї, невиконання захисного припису або не проходження колекційної програми), а саме:

- 12.08.2013 Вишгородський ВП ГУНП в Київській області ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП;

- 16.11.2014 Вишгородський ВП ГУНП в Київській області ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП;

- 14.06.2018 Вишгородський ВП ГУНП в Київській області ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП;

- 30.07.2018 Вишгородський ВП ГУНП в Київській області ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП;

- 19.12.2018 Вишгородський ВП ГУНП в Київській області ч. 1, 2 ст. 173-2 КУпАП. (а.с. 43 том 1)

З відповіді Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 17.12.2020 року №4380 вбачається, що ОСОБА_5 також притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП 06.04.2020 року та 08.02.2020 року. (а.с. 86 том 1)

Так, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 14 червня 2018 року ОСОБА_5 , 1983 року народження, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП. Судом встановлено, що 07.06.2018 року близько 13 год. 00хв. в с. Нові Петрівці за місцем мешкання: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 вчинив насильство в сім`ї відносно своєї племінниці ОСОБА_1 , а саме: погрожував розправою та завдав тілесних ушкоджень (а.с. 28 зв. том 1)

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2019 року ОСОБА_5 , 1983 року народження, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2, ч. 1 ст. 160 КУпАП. Судом встановлено, що 14 грудня 2018 року близько 06 год. 10 хв. в с. Нові Петрівці, за місцем мешкання: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 вчинив насильство відносно членів сім`ї, а саме: виражався нецензурною лайкою, кидався у бійку. (а.с. 27 зв. том 1)

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 05 січня 2021 року закрито провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_5 , 1983 року народження, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173, ч. 1 статті 173-2 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Судом встановлено, що 31.01.2020 року близько 20:00 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_3 , ображав свою племінницю ОСОБА_1 нецензурними словами, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП - домашнє насильство. Також встановлено, що 12.03.2020 року близько 17:30 год. ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_3 , під час сварки ображав свою племінницю ОСОБА_1 чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 173-2 КУпАП - домашнє насильство. (а.с. 162-163 том 1)

Згідно листа ТОВ «Київоблгаззбут» №417-16-1687-0220 від 19.02.2020 року, 28.11.2019 року квартира за адресою: АДРЕСА_3 за борги була відключена від газопостачання. Станом на 01.02.2020 р. заборгованість на показник загально будинкового лічильника становить 3110,00 грн. (а.с. 30 том 1)

Згідно відповіді ПрАТ «Київобленерго» вих. № 35 від 30.01.2020 року на запит ОСОБА_1 , останній надано рахунок на сплату електроенергії за грудень 2019 року та повідомлено про поточну заборгованість в сумі 347,94 грн. (а.с. 23 том 1 )

Згідно відповіді КП Новопетрівської сільської ради «Новопетрівський комбінат комунальних підприємств» № 10 від 11.02.2020р. на запит ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 надаються послуги централізованого водопостачання та водовідведення, особовий рахунок НОМЕР_1 на ОСОБА_12 , існує заборгованість за сплату даних послуг станом на січень 2020 року в розмірі 35 195,37 грн. (а.с. 35 том 1)

Згідно Висновку дільничного офіцера поліції Вишгородського відділу поліції ГУ НПУ в Київській області Бутеєць Р.С. від 11.10.2019 року, 16 вересня 2019 року до Вишгородського відділу поліції ГУ НП в Київській області надійшло звернення ОСОБА_1 з приводу ймовірно протиправних дій наглядно знайомих осіб. В ході виконання даного матеріалу опитано заявницю, котра повідомила, що 16.09.2019 звернулася у відділ поліції у зв`язку із тим, що станом на цей день ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які згідно рішення суду повинні виселитись, не звільнили квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Заявниці рекомендовано звернутись до Вишгородського відділу ДВС для відкриття виконавчого провадження. (а.с. 39 зв. том 1)

Згідно Висновку дільничного офіцера поліції Вишгородського відділу поліції ГУ НПУ в Київській області Бутеєць Р.С. від 12.11.2019 року, 12.11.2019 року до Вишгородського відділу поліції ГУ НП в Київській області надійшло звернення ОСОБА_1 з приводу конфліктної ситуації з квартирантами. В ході виконання даного матеріалу опитано заявницю, котра повідомила, що 12.11.2019 близько 12:05 год. за адресою: АДРЕСА_3 виявила ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які згідно рішення Вишгородського районного суду по справі №363/4283/18 повинні були виселитись. Опитаний ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прийшли до нього в гості та вже тривалий час не проживають у вказаній квартирі. (а.с. 40 том 1)

Згідно відповіді Вишгородського РУП ГУНП в Київській області від 25.08.2021 року №3066, Вишгородським районним управлінням поліції ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 з 2013 року поставлено на облік, як кривдника (сімейного насильника) у зв`язку з неодноразовим вчиненням домашнього насильства. В 2021 році ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності не притягувався.(а.с. 182 том 1)

Згідно з Актом обстеження матеріально-побутових умов від 03 лютого 2020 року, складеним депутатом Новопоетрівської сільської ради Вікованом І.П., квартира АДРЕСА_1 не має власника і не приватизована. В квартирі зареєстровані: ОСОБА_5 , 1983 року народження, ОСОБА_4 , 1973 року народження, ОСОБА_1 , 1994 року народження, ОСОБА_3 , 2017 року народження, проживають без реєстрації: ОСОБА_7 , 1959 року народження, та ОСОБА_8 , 1994 року народження. Домовласник ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . В квартирі брудно. (а.с. 26 том 1)

Згідно з Актом, складеним 13.09.2021 року та затвердженим начальником служби у справах дітей та сім`ї Петрівської сільської ради Мельник О.В., при обстеженні квартири АДРЕСА_1 , встановлено, що квартира знаходиться у занедбаному стані, потребує ремонту. Газопостачання опломбоване, за водопостачання борг 13000 грн. Мешканці квартири під час обстеження були з ознаками алкогольного сп`яніння, мали прояви агресивної поведінки, що може наражати на небезпеку дитину. В квартирі проживають ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Квартира не має належних та безпечних умов для проживання малолітньої дитини, тому мати ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 винаймають житло в с. Ставрівка Іванківського району Київської області (а.с. 189 том 1 )

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Даному конституційному праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Згідно частин першої, другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з частиною першою статті109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до положень частини першої статті 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 679/1657/18 (провадження № 61-12028св19) вказано, що «для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розтлумачено, що при вирішенні справ про виселення на підставіст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінцівиселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України).

На підставі частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку із неможливістю спільного проживання сторін у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка зумовлена порушенням відповідачем правил співжиття, негативною антисоціальною поведінкою відповідача щодо позивачів та малолітнього сина позивачки, регулярного вчинення домашнього насильства.

Під час розгляду суд першої інстанції повно, всебічно й об`єктивно не з`ясував обставин по справі, не надав їм належної правової оцінки, не перевірив доводи позивача стосовно неправомірної поведінки відповідача, що проявляється у систематичному порушенні правил співжиття та робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що стороною позивача не доведено наявність підстав, передбачених положеннями статті 116 ЖК України, для виселення відповідача із жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Аналізуючи зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що ОСОБА_5 зловживає спиртними напоями, постійно влаштовує скандали та конфлікти, поводиться агресивно, погрожує ОСОБА_1 фізичною розправою, принижує її, свідком чого стає її малолітня дитина. Більш того, такі дії відповідача призводять до того, що позивачі з малолітнім ОСОБА_3 змушені винаймати житло в с. Ставрівка Іванківського району Київської області, оскільки вони побоюються залишитися вдома з відповідачем. У зв`язку з такими обставинами позивачка ОСОБА_1 неодноразово зверталася до правоохоронних органів за захистом своїх прав. ОСОБА_5 неодноразово (9 разів) протягом 2013-2020 років притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насилля в сім'ї по відношенню до ОСОБА_1

Вочевидь , вжиті заходи впливу на відповідача не дали належного результату, адже він продовжує зловживати спиртними напоями, влаштовувати сварки, створювати конфліктні ситуації в сім`ї, тим самим систематично порушуючи правила співжиття, що, в свою чергу, унеможливлює спільне з ним проживання позивачів та малолітнього ОСОБА_3 в одній квартирі.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_5 проживає у квартирі разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 та її сином ОСОБА_8 , які за рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10.05.2019 року виселені із вказаного житлового приміщення, однак рішення суду не виконали, продовжують проживати у спірному житлі.

Встановлено також, що ОСОБА_5 не дбає про належний санітарний та технічний стан квартири, квартира занедбана, брудна, газопостачання припинене, за водопостачання та електропостачання наявна заборгованість.

Апеляційний суд, оцінюючи встановлені обставини у справі приходить до переконання, що з боку відповідача ОСОБА_5 щодо позивачки ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_3 має місце порушення правил співжиття, випадки фізичного та психологічного насильства щодо позивачки, створення небезпечних для фізичного здоров`я та психоемоційного стану умов для малолітньої дитини, що в сукупності унеможливлює їхнє проживання в одному помешканні.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від

02 грудня 2010 року).

ЄСПЛ у рішенні від 03 вересня 2020 року у справі «Левчук проти України» («Levchuk v. Uкrаіnе», заява № 17496/19) зазначив, що: там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. ЄСПЛ у вказаному рішенні резюмував, що суди не забезпечили справедливий баланс між усіма відповідними конкуруючими приватними інтересами. Реакція цивільних судів на позов заявниці не відповідала позитивному обов`язку держави забезпечити заявниці ефективний захист від домашнього насильства. При цьому ЄСПЛ зазначив, що втручання національних органів влади в особисті права, передбачені статтею 8 Конвенції, може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших. У контексті статті 2 Конвенції у справах про домашнє насильство права кривдників не можуть переважати права жертв, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканість.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20 (провадження № 61-18292 св 21) зазначено, що «ЄСПЛ неодноразово зазначав, що виселення є найбільш крайнім заходом втручання у право людини на повагу до житла, гарантоване статтею 8 Конвенції (рішення у справі «Кривицька та Кривицький проти України», («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), заява № 30856/03, пункт 41, від 02 грудня 2010 року). Однак, у наведеному вище рішенні «Левчук проти України» ЄСПЛ зазначив, що втручання національних органів влади в особисті права, передбачені статтею 8 Конвенції, може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших осіб (рішення у справах «Опуз проти Туреччини», пункт 144, «Єремія проти Республіки Молдова», пункт 52, та «Володіна проти Росії», пункт 86). Більше того, у контексті статті 2 Конвенції Суд зазначив, що у справах про домашнє насильство права кривдників не можуть переважати права жертв,зокрема, на фізичну та психологічну недоторканність. Верховний Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи (а. с. 198-201) містяться дані про звернення ОСОБА_1 до Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області у період з 10 травня 2021 року, тобто вже під час перегляду цієї справи в апеляційному порядку, а саме: 15 та 29 червня 2021 року, 10 та 17 серпня 2021 року, а також заява позивачки від 23 серпня 2021 року про внесення відомостей до ЄРДР по факту нанесення їй тілесних ушкоджень її донькою - ОСОБА_2».

У справі, що переглядається, суд першої інстанції не врахував вказані обставини систематичного та тривалого вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 та зробив безпідставний висновок зазначивши лише, що вони не є достатньою підставою для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення, а також необґрунтовано вважав, що ОСОБА_1 не реалізувала рішення суду про її вселення в квартиру, не оцінивши подані позивачем докази на підтвердження неможливості спільного проживання сторін у зв`язку із постійними актами домашнього насильства з боку відповідача, а такожвідсутністю безпечних умов для проживання позивачів, один з яких є інвалідом другої групи, та малолітньої дитини.

Хоча виселення є найбільш крайнім заходом втручання у право людини на повагу до житла, гарантоване статтею 8 Конвенції, однак таке втручання в особисті права може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших осіб і у контексті статті 2 Конвенції права кривдників не можуть переважати права жертв, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканність, тому за обставинами цієї справи припинення права користування відповідачем спірним житлом шляхом його виселення відповідає такому критерію та переслідує легітимну мету.

Згідно з положеннями статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення позову, апеляційний суд стягує з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 понесені останньою витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 2102,00 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Петрівської сільської ради про виселення без надання іншого житлого приміщення- задовольнити.

Виселити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 02 червня 2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП невідомий.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.