СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
05 вересня 2023 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Жовноватюк В.С., за участю секретаря Лопатюк А.В.,
представника позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки "КС Володар" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -
Позивачем на депозитний рахунок відповідача внесено: 22.06.2015 суму 295019,00 грн; 08.12.2015 суму 3991,99 грн; 17.11.2015 суму 4040,47 грн; 13.10.2015 суму 3565,97 грн; 16.09.2015 суму 3673,46 грн; 06.08.2015 суму 3675,29 грн; 06.07.2015 суму 931,13 грн; 16.05.2016 суму 2167,58 грн; 07.12.2016 суму 2395,50 грн; 08.11.2016 суму 2391,01 грн; 06.10.2016 суму 2288,95 грн; 06.09.2016 суму 2409,17 грн; 08.08.2016 суму 2238,60 грн; 08.07.2016 суму 2143,55 грн; 08.06.2016 суму 2207,98 грн; 14.03.2016 суму 2157,14 грн; 07.04.2016 суму 2276,60 грн; 08.02.2016 суму 2309,26 грн; 20.01.2016 суму 4505,27 грн; 10.01.2017 суму 2580,54 грн;
Згідно з п.2.2 договору на внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 18% річних. 29.12.2015 сторони уклали додатковий договір № 1 до договору "Капітал" по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № ДВ-615.4 від 22.06.2015, у п. 1 якого передбачено повернення внеску позивача з нарахованими на нього відсотками не пізніше 22.06.2017. На внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 9% річних, починаючи з 01.01.2016. 29.12.2016 сторони уклали додатковий договір № 2, п. 1 якого передбачено повернення внеску позивача з нарахованими на нього відсотками не пізніше 22.06.2017. На внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 10% річних, починаючи з 01.01.2017. 22.01.2018 сторони уклали додатковий договір № 1, у п. 1 якого сторони домовились про повернення внеску позивачу не раніше 31 серпня 2020 року. На внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 4% річних, починаючи з 22.01.2018. 22.01.2018 додатком № 1 сторони дійшли згоди, що повернення внеску у сумі 344388 грн.
Щодо моральної шкоди, позивач оцінює свої страждання у розмірі 500000,00 грн.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Копію ухвали, копію позовної заяви та доданих до неї документів надіслано учасникам справи. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.
Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.05.2023 задоволено клопотання позивача про долучення доказів та допит свідка.
Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.06.2023 задоволено клопотання позивача про долучення доказів та залучено заяву про збільшення позовних вимог. Закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.
Також у судовому засіданні приведено до присяги, попереджено про кримінальну відповідальність та допитано свідка ОСОБА_3 , яка є дружиною позивача. Свідок зазначила про моральні страждання позивача, що ОСОБА_1 має чутливу натуру, через неповернення грошових коштів хворів, мав поганий настрій та впав у депресію.
Крім того позивач зазначив, що має батьків, які хворіли й тому необхідні були неповернуті грошові кошти.
На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі доказами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
За правилами ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.
За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.
Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.
За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.
Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.
Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Судом встановлено, що 22.06.2015 між сторонами укладено договір № ДВ-615.4 "Капітал" по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок.
Згідно з п. 1.1. договору № ДВ-615.4 "Капітал" член кредитної спілки протягом 3 банківських днів, наступних за днем підписання договору, зобов`язується внести внесок у розмірі 295019 грн, з урахуванням положень 2.1.3 договору, а кредитна спілка, після його використання в цілях, передбачених статутом кредитної спілки та даним договором, зобов`язується повернути його члену кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не раніше 22 червня 2017 року, що становить 24 місяці.
Суму в розмірі 295019 грн позивач сплатив відповідачу, про що видано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 22 червня 2015 року.
Внесок за договором повертається із застосуванням "стабілізаційного коефіцієнта" (Kst), який визначається: KST=K2/K1, де К2 - курс долара США на дату нарахування відсотків; К1 - курс долара США на дату укладення договору.
Позивачем на депозитний рахунок відповідача внесено: 22.06.2015 суму 295019,00 грн; 08.12.2015 суму 3991,99 грн; 17.11.2015 суму 4040,47 грн; 13.10.2015 суму 3565,97 грн; 16.09.2015 суму 3673,46 грн; 06.08.2015 суму 3675,29 грн; 06.07.2015 суму 931,13 грн; 16.05.2016 суму 2167,58 грн; 07.12.2016 суму 2395,50 грн; 08.11.2016 суму 2391,01 грн; 06.10.2016 суму 2288,95 грн; 06.09.2016 суму 2409,17 грн; 08.08.2016 суму 2238,60 грн; 08.07.2016 суму 2143,55 грн; 08.06.2016 суму 2207,98 грн; 14.03.2016 суму 2157,14 грн; 07.04.2016 суму 2276,60 грн; 08.02.2016 суму 2309,26 грн; 20.01.2016 суму 4505,27 грн; 10.01.2017 суму 2580,54 грн;
Згідно з п. 2.2 договору на внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 18% річних.
29.12.2015 сторони уклали додатковий договір № 1 до договору "Капітал" по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № ДВ-615.4 від 22.06.2015, у п. 1 якого передбачено повернення внеску позивача з нарахованими на нього відсотками не пізніше 22.06.2017. На внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 9% річних, починаючи з 01.01.2016.
29.12.2016 сторони уклали додатковий договір № 2, п. 1 якого передбачено повернення внеску позивача з нарахованими на нього відсотками не пізніше 22.06.2017. На внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 10% річних, починаючи з 01.01.2017.
22.01.2018 сторони уклали додатковий договір № 1, у п. 1 якого сторони домовились про повернення внеску позивачу не раніше 31 серпня 2020 року. На внесений членом кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 4% річних, починаючи з 22.01.2018.
22.01.2018 додатком № 1 сторони дійшли згоди, що повернення внеску у сумі 344388 грн.
У порушення умов договору відповідач не повернув позивачу грошові кошти.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності.
Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо.
Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об`єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом, та облігації міжнародних фінансових організацій, що розміщуються на території України.
Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Звертаючись до суду позивач надав розрахунок заборгованості, з урахуванням нарахованих відсотків та 3 % річних, який відповідач не оспорював.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).
Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Як визначено в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.
Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Аналіз перевірених і оцінених доказів, поданих на підтвердження позовних вимог, переконують суд, що відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, відтак позов підлягає частковому задоволенню.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст.ст. 4, 7, 8, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки "КС Володар" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.
В іншій частині, - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя В.С. Жовноватюк
Повний текст виготовлено 12.09.2023