Справа № 502/1254/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Балан М. В.

за участю секретаря судового засідання Урсул Г. К.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області

про

встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до відповідача Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності за спадкове майно.

В обгрунтовання позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, яке складалося з житлового будинку з будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , правовстановлюючі документи на який відсутні.

Відповідно до технічного паспорту від 22.06.2023 року, житловий будинок в АДРЕСА_1 в цілому складається з: житлового будинку - літ. А житловою площею 77,2 кв.м. та загальною площею 166,1 кв. м., господарської будівлі - літ. Б, вбиральні - літ. В, дворових споруд - № 1-6, інших споруд - I- IV.

Позивач, є дочкою померлої ОСОБА_2 , відповідно до ст. 529 ЦК України є спадкоємцем за законом та має право на спадкове майно.

Позивач, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується копією паспорту, де зазначено, що ОСОБА_1 з 22.08.1984 року зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Позивач, звернулася до нотаріальної контори за оформленням спадщини після померлої ОСОБА_2 та їй нотаріусом було зазначено, що через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, це питання вирішується в судовому порядку.

Відсутність у позивача можливості оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, стало підставою для звернення до суду з вимогою про захист невизнаних прав.

В зв`язку з тим, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , не може оформити спадкові права інакше, ніж у судовому порядку, це стало підставою для звернення до суду з позовом про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно.

Відсутність у позивача можливості оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, стало підставою для звернення до суду з вимогою про захист невизнаних прав.

У зв`язку з зазначеним позивач просить суд:

- встановити факт належності житлового будинку з будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 .

- визнати за позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку - літ. А житловою площею 77,2 кв.м. та загальною площею 166,1 кв. м., господарської будівлі - літ. Б., вбиральні -літ. В, дворових споруд № 1-6, інших споруд І-IV, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача - Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в підготовче судове засідання не з`явився, надав відзив в якому просив суд розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги визнав у повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує.

На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав в підготовчому судовому засіданні, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 200, 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до запису акта про народження № 274 від 28.09.1966 року, складеного виконавчим комітетом Кілійської міської ради депутатів трудящих встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , /а. с. 22/.

Відповідно до запису акта про шлюб № 94 від 16.07.1988 року, складеного виконавчим комітетом Кілійської міської ради народних депутатів Одеської області встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрували шлюб 16.07.1988 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_2 », /а.с.21/.

Згідно довідки №240-03-66 від 17.12.2006 року виданої Відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що 23 листопада 1992 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , про що було зроблено актовий запис № 219. 25.12.1996 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області зареєстровано розірвання зазначеного шлюбу, запис акта № 196. Після розірвання шлюбу дружині залишено прізвище « ОСОБА_1 », /а.с.6/.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 22.02.2001 року зареєстрованого Відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрували шлюб 22.02.2001 року про що було зроблено відповідний актовий запис № 18 від 22.02.2001 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_1 », /а.с.8/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 04.02.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 44 від 04.02.1995 року, /а. с. 7/.

Згідно акту депутата складеного 10.05.2023 року встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала разом зх. Нею, однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , вела з нею спільне господарство та доглядала за ОСОБА_2 , лікувала її, а після смерті здійснювала її поховання, про що додатково посвідчують сусіди, /а.с. 33/.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 73742321, складеної 29.08.2023 року Ренійською державною нотаріальною конторою Одеської області встановлено, що після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа до майна померлої не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, /а.с.29/.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 73742335, складеної 29.08.2023 року Ренійською державною нотаріальною конторою Одеської області встановлено, що в Спадковому реєстрі відносно ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформація, як про заповідача - відсутня, /а.с.30/.

Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, складеного 22.06.2023 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13 , встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому складається з: літ. «А» - житловий будинок (загальною площею 166,1 кв.м., житловою площею 77,2 кв.м.), літ. «Б» - господарська будівля, літ. «В» - вбиральня, № 1-6 - дворові споруди, І-IV - інші споруди., /а. с. 9-11/.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону Української РСР «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Норма, що передбачала можливість членів сім`ї та інших осіб, які спільно ведуть трудове господарство, мати у власності, зокрема, жилі будинки і господарські споруди, також містилася у ст. 8 Закону СРСР «Про власність в СРСР» 1990 року.

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 № 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293, ст. 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду.

Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку про належність житлового будинку з будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. п 4.20 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього.

Як зазначено в п. п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину у нотаріуса, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивачів на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов - задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст. ст. 16, 328 ЦК України, ст. ст.12, 81, 259, 263-265, 280-282, 315 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити повністю.

Встановити факт належності житлового будинку з будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який в цілому складається з: житлового будинку - літ. А житловою площею 77,2 кв.м. та загальною площею 166,1 кв. м., господарської будівлі - літ. Б., вбиральні -літ. В, дворових споруд № 1-6, інших споруд І-IV, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан