Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2023 р. Справа № 608/2051/23

Номер провадження2/608/686/2023

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Квятковської Л. Й.

з участю секретаря Маришевої Г.М.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Чортків цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служби у справах дітей Чортківської міської ради Тернопільської області про визначення місця проживання дітей з матір`ю, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, служби у справах дітей Чортківської міської ради Тернопільської області про визначення місця проживання дітей з матір`ю. В позовній заяві позивачка вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем. В шлюбі є діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області у справі №608/2471/20 від 24 лютого 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Діти знаходяться на її утриманні та вихованні. Для дітей створені належні умови для проживання та навчання. З відповідачем не підтримують відносин з січня 2020 року, проживають за різними адресами. ОСОБА_2 участі у вихованні дітей не приймає, шкільним життям не цікавиться, самоусунувся від виховання дітей. Просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в підготовче судове засідання не з`явилися. Від останнього в суд надійшла заява, в якій просить справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. У разі ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, у випадку визнання позову відповідачем, просить вирішити питання про повернення з бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову, в якій позовні вимоги визнає, погоджується на те, щоб визначити місце проживання дітей з матір`ю.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, органу опіки та піклування Чортківської міської ради в судове засідання не з`явився. В суд надійшло повідомлення, що в даному питанні між батьками дітей відсутній спір після звернення до суду, батько не заперечує, щоб малолітні діти після розлучення проживали із матір`ю, тому дане питання не розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Діти тривалий час проживають із матір`ю в оточенні інших рідних для них людей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що забезпечує їхній розвиток, це є підставою для визначення місця проживання дітей із матір`ю. Захищаючи інтереси дітей, керуючись статтями 19, 141, 142, 160, 161, 157 Сімейного кодексу України, беручи до уваги вищевикладене, служба у справах дітей Чортківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою її проживання. Судові засідання та весь судовий процес просили розглядати без їхньої участі. При розгляді даної справи покладаються на думку суду.

Суд, вивчивши та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів.

Позивачка ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у шлюбі, який був зареєстрований 27 липня 2013 року в відділі державної реєстрації

актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №174.

В шлюбі є діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в свідоцтвах про народження ких батьками записані ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області у справі №608/2471/20 від 24 лютого 2021 року шлюб між сторонами розірвано. При ухваленні рішення не визначено місця проживання дітей.

Після розірвання шлюбу діти проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Діти знаходяться на повному утриманні та вихованні. Для дітей створені всі належні умови для проживання та навчання. З відповідачем не підтримують відносин з січня 2020 року, проживають за різними адресами. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, шкільним життям не цікавиться, самоусунувся від виховання дітей.

ОСОБА_1 є власником квартири, де зареєстровані діти, має постійне місце проживання та роботи.

14 серпня 2023 року до служби в справах дітей Чортківської міської ради Звірик М.В. подала заяву про розгляд на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Чортківської міської ради питання про визначення місця проживання малолітніх дочки та сина разом з матір`ю, а також надання рішення комісії та висновку органу опіки та піклування Чортківської міської ради, оскільки вони з відповідачем не дійшли згоди щодо того, з ким із нас будуть проживати малолітні діти.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. Є. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною): можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст. 150 СК України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що мати дітей має постійне місце проживання та місце роботи, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку сина та дочки. При цьому судом не встановлено виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю.

Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю підлягають задоволенню, це буде відповідати інтересам дітей, так як позивачка має можливість створити дітям належні умови для виховання та розвитку.

Суд бере до уваги , що при цьому батько не позбавлений права на спілкування з дітьми і має можливість брати участь у їх вихованні.

Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що діти проживають з матір`ю, яка займається їх вихованням, навчанням та утриманням, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачці частини сплаченого судового збору з державного бюджету.

Керуючись ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 5, 13, 82, 200, 206, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, , що розташоване за адресою: 48500, м. Тернопіль, бульвар Шевченка, 39, повернути із спеціального фонду Державного бюджету України позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок, що становить 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок, згідно квитанції №66741504 АБ «УКРГАЗБАНК» від 17 серпня 2023 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: (підпис) Л.Й. Квятковська

Згідно з оригіналом

Рішення набрало законної сили "____"______________20_____ року.

Оригінал рішення знаходиться в Чортківському районному суді Тернопільської області в матеріалах справи №608/2051/23.

Суддя: Л. Й. Квятковська