Номер провадження: 22-ц/813/456/23
Номер провадження: 22-ц/813/457/23
Справа № 2-3461/06
Головуючий у першій інстанції Дерус А.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Дришлюка А.І.,

Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року, а також на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2006 року, ухвалених під головуванням судді Деруса А.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «ОМБТІ та РОН» м. Одеси, ОСОБА_3 , про визнання права власності й зобов`язання зареєструвати майно,

встановив:

03.04.2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОМР, третя особа КП «ОМБТІ та РОН» м. Одеси, про визнання права власності на житловий будинок під літ. «Е» по АДРЕСА_1 й зобов`язання КП «ОМБТІ та РОН» м. Одеси зареєструвати за ним вказаний будинок.

Позивач посилався на те, що на підставі договору дарування від 16.03.2004 року, йому належить на праві приватної власності 32/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку під літ. «Г», загальною житловою площею 79,1 кв.м., та надвірних споруд під літ. : «31, Ш, Щ» - сараї, «П» - льох, № 15,17 - огородження, VІ, ІХ - мостіння, розташованих на земельній ділянці держфонду площею 604 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

У ході експлуатації, для поліпшення умов проживання, позивач за рахунок власних коштів і прилягаючої території побудував житловий будинок під літ. «Е» та просив на підставі ст. 377 ЦК України та Закону України «Про власність» визнати за ним право власності на новостворене нерухоме майно і зобов`язати КП «ОМБТІ та РОН» м. Одеси зареєструвати за ним вказаний будинок (т.1, а.с.3-4).

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок під літ. «Е» по АДРЕСА_1 , в якому розташовані: на 1-му поверсі: котельня -3,90 кв.м., гараж - 32,10 кв.м.; на 2-му поверсі: коридор - 4,50 кв.м., кухня - 9,20 кв.м., санвузол - 2,80 кв.м., житлова кімната - 17,30 кв.м., житлова кімната - 9,20 кв.м., а всього загальна площа - 79,00 кв.м., житлова плаща - 26,50 кв.м., підсобна площа - 52,50 кв.м., висота приміщень - 2,80 кв.м. Зобов`язано КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвати рішення суду (т.1, а.с.35).

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2006 року доповнено заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОМР, третя особа КП «ОМБТІ та РОН», про визнання права власності та зобов`язання зареєструвати, вказавши «визнати за ОСОБА_2 право власності на літ. «Г», «Г1» коридор 4-1 площею 4,2 кв.м., жила 4-3 площею 9,4 кв.м., жила 4-4 площею 11,2 кв.м., кухня 4-5 площею 6,3 кв.м., санвузол 4-7 площею 2,8 кв.м., житловий будинок під літ. «Э» по АДРЕСА_1 , загальною площею 79,0 кв.м., житловою - 26,5 кв.м., сарай літ. «Ш», сарай літ. «Щ», що складає 41/50 частин домоволодіння (т.1, а.с.37).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2014 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є стороною в справі та має право на апеляційне оскарження судових рішень по справі в загальному порядку (т.1, а.с.43-44).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення та додаткове рішення суду скасувати, тому що вони ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2 відмовити в задоволенні позову (т.1, а.с.46-47).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.02.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року та додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2006 року скасовані, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОМР, третя особа КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності й зобов`язання зареєструвати (т.1, а.с.95-99).

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року, касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2015 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд (т.1, а.с.211-213).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року та додаткове рішення від 16 червня 2006 року було закрито через відсутність доказів порушення прав ОСОБА_1 оскаржуваним судовим рішенням (т.2, а.с.7-11).

Проте, постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2, а.с.103-106).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2020 року визначено склад суду: головуючий суддя ОСОБА_4 , судді: Комлева О.С., Сегеда С.М. (т.2, а.с.108).

Однак, у зв`язку зі звільненням головуючого у справі судді ОСОБА_4 у відставку з посади судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 року від 21 лютого 2023 року, з урахуванням службової записки у даній справі про заміну судді-доповідача, на підставі п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2023 року головуючий у справі суддя ОСОБА_4. замінена на суддю Сегеду С.М., судді: Комлева О.С., ОСОБА_5. (т.3, а.с.68-69).

В подальшому, протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи визначено інший склад суду: головуючий суддя Сегеда С.М., судді: Дришлюк А.І., ОСОБА_5. (т.3, а.с.83,85).

В подальшому, у зв`язку зі звільненням головуючого у справі судді ОСОБА_5 у відставку з посади судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 763/0/15-23 року від 01 серпня 2023 року, з урахуванням службової записки у даній справі про заміну судді-доповідача, на підставі п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2023 року суддя ОСОБА_5. замінена на суддю Таварткіладзе О.М. (т.3, а.с.116-119).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, в тому числі й третя особа ОСОБА_3 - через свого представника ОСОБА_6 (т.3, а.с.101, 104-105,108-113).

У зв`язку з цим, колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 06.09.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 18.09.2023 року.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час, (справа перебувала у провадженні судді ОСОБА_4. з 2020 року, з 15.03.2023 року - в провадженні судді Сегеди С.М.), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Разом з тим, апеляційний суд враховує заяву апелянта ОСОБА_1 , клопотання третьої особи - КП «БТІ» ОМР, заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Кійко О.В. про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність (т.3, а.с.1, 86-87, 126-127).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що крім позивача ОСОБА_2 на спірне вищевказане майно крім позивача ніхто не претендує, та претензії щодо користування будинком не пред`являлись.

Однак, як вже зазначалось раніше, ОСОБА_1 , оскаржуючи вищевказане рішення в апеляційному порядку вказала, що вона є співвласником в будинку АДРЕСА_1 , і надала суду докази того, що їй на праві приватної власності належить також 32/100 частин спірного житлового будинку (т.1, а.с.52), а тому дане рішення стосується її прав та обов`язків.

Відповідно до ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Стаття 321 ЦК України закріплює принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої, другої ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша ст. 356 ЦК України).

Як вбачається з договору дарування, посвідченого 27.02.2004 року приватним нотаріусом Шевиріною А.О., ОСОБА_2 отримав у дар від ОСОБА_7 32/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , яка складається з наступного: один кам`яний житловий будинок літ. «Г», загальною житловою площею 79,1 кв.м. та надвірних споруд літ. «31, Ш, Щ» - сараї, «П» - льох, №15,17 - огородження, VI, IX - мостіння, розташованих на земельній ділянці держфонду площею 604 кв.м. (т.1, а.с.6).

Крім того, згідно з договору - дарування від 27 лютого 2004 року, ОСОБА_1 отримала в дар від ОСОБА_8 32/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , яка складається: один кам`яний житловий будинок літ. «Г», загальною житловою площею 79,1 кв.м. та надвірних споруд літ. «31, Ш, Щ» - сараї, «П» - льох, №15, 17 - огородження, VI, IX - мостіння, розташованих на земельній ділянці держфонду площею 604 кв.м. (т.1, а.с.51).

Більше того, згідно з договору - дарування від 07 липня 2006 року ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_9 прийняв в дар 41/50 частину будинковолодіння під АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлових кам`яних будівель, означених в схематичному плані літерами «Г, Г1, Э» загальною житловою площею - 105,6 кв.м., та надвірних споруд: «З1, Ш, Щ» - сараї, «П» - льох з шийкою, №15, 17-19 - огорожа, VI, IX - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром - 604 кв.м. (т.2, а.с.144).

За адресою житлового будинку АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_2 для поліпшення умов проживання, самовільно без дозвільних документів побудував житловий будинок літ «Е», який складається з двох поверхів.

Оскаржуваним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.04.2006 року, позов ОСОБА_2 задоволено, та визнано за ним право власності на новостворене майно і зобов`язано КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвати рішення суду.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.1 ст. 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Тобто, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками будинку АДРЕСА_1 , то оскаржуване судове рішення безпосередньо стосується прав та обов`язків апелянта ОСОБА_1 , оскільки задовольняючи позов ОСОБА_2 суд фактично змінив долі інших власників вищевказаного житлового будинку - ОСОБА_1 та ОСОБА_10 яка є правонаступником ОСОБА_9 .

Та обставина, що оскаржуваним судовим рішенням порушені права ОСОБА_1 , яка не залучена до участі у справі, встановлені постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 року по даній справі (т.2, а.с.106).

Крім того, та обставина, що частка ОСОБА_1 у праві спільної власності зменшується на 2,11 кв.м., на що вона згоди не надавала, підтверджено постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 520/1305/16-ц, провадження № 61-29620св18 (т.3, а.с.2-7).

Слід зазначити, що та обставина, на яку посилається ОСОБА_2 , а саме, що ОСОБА_1 не оформила земельну ділянку в даному випадку не має значення, оскільки в даному випадку в судовому порядку розглядається питання про збільшення долі ОСОБА_2 без згоди інших співвласників житлового будинку.

Саме з цих підстав ОСОБА_1 надала суду апеляційну скаргу, оскільки при вирішенні цього питання її не було залучено до участі у справі як співвласника житлового будинку.

Та обставина, що ухвала Одеського апеляційного суду про витребування доказів у справі від 26.06.2023 року (т.3, а.с.96-98) до теперішнього часу не виконана, розцінена колегією суддів як відсутність у ОСОБА_1 належних доказів про оформлення нею права власності або права користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, зазначені обставини не можуть бути підставою для відмови в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , так як матеріали справи мають докази того, що їй на праві приватної власності належить 32/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що на даний час йому спірний будинок не належить, а належить іншій особі - ОСОБА_11 (т.3, а.с. 57-61), то колегія суддів зазначає, що зазначені обставини не можуть слугувати підставою для залишення неправомірного судового рішення без змін, а також враховуючи, що правонаступник ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучена ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.06.2021 року його онука - ОСОБА_3 (т.2, а.с.189-194).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року та додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2006 року - скасуванню, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОМР, третя особа: КП «ОМБТІ та РОН» м. Одеси, про визнання права власності й зобов`язання КП «ОМБТІ та РОН» м. Одеси зареєструвати майно.

Відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 121,80 грн. (т.1, а.с.52).

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року та додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2006 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 до Одеської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «ОМБТІ та РОН» м. Одеси, ОСОБА_3 , про визнання права власності й зобов`язання зареєструвати майно, залишити без задоволення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 121,80 грн. (сто двадцять одну гривню 80 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

А.І. Дришлюк

О.М. Таварткіладзе