ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/883/22 Головуючий суддя І інстанції Богдан М. В.
Провадження № 22-ц/818/1458/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, пов`язаних із застосуванням Закону України «Про захист прав споживачів»
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 травня 2023 року, по цивільній справі № 641/883/22, за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Харківенергозбут", Чугуївського районного розрахунково-сервісного центру про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут», Чугуївського районного розрахунково-сервісного центра про захист прав споживачів, в якому, з урахуванням уточнень, просила - визнати квитанцію, складену ПрАТ «Харківенергозбут» про нарахування та сплату заборгованості за електричну енергію в сумі 111,86 грн. з показниками лічильника обліку 001712 по особовому рахунку НОМЕР_1 Довгаль за адресою: АДРЕСА_1 , дача, сформовану за грудень 2021 року від 06.01.2022 № - безпідставною та такою, що не підлягає сплаті, визнавши неправомірними погрози Вовчанського РРСЦ ПрАТ «Харківенергозбуту», викладені в додатку до вищевказаної квитанції про відключення вказаного домоволодіння від електроенергії у випадку не сплати неіснуючого боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.09.1988 року, виданого Вовчанською державною нотаріальною конторою Вовчанського району Харківської області. Вказаний будинок використовувався як дача для сезонного проживання у теплу пору року. Спорів з приводу плати за використану електроенергію між власником будинку та постачальною організацією раніше ніколи не виникало. На початку січня 2022 року на «Вайбер» телефона сина позивача ОСОБА_2 , надійшли три повідомлення: 1. копія квитанції про сплату заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 111,86 грн.; 2. номер Вовчанського РРСП НОМЕР_2 ; 3. копія квитанції з попередженням про відключення світла у випадку не сплати боргу. Також в цій квитанції зазначено, що цей будинок є - дача, вказані показники лічильника: поточні - 001712 та попередні - 001712, борг за електроенергію нараховано за період з 01.12.21р. по 31.12.21 р. Між тим, позивач зазначає, що будь-якого боргу по сплаті за електроенергію не існує, а вищевказані показники видумані відповідачами і не відповідають дійсності. В останні дні вересня, коли позивач виїжджала з дачі, вона зняла показники лічильника електроенергії, які на той момент були - 001421. З метою передати показання лічильника позивач дзвонила працівнику Вовчанського РРСЦ, який 22 числа кожного місяця знімає дані з лічильника в домоволодінні, тому що у вересні 2021 року він не приходив для зняття показів з невідомих причин, та останній зняв слухавку і відповів, що «зараз записати нічого не може, оскільки їде на велосипеді». В результаті чого позивач взяла попередньо квитанцію про сплату, відрахувала різницю в кіловатах та 27.09.2021 року сплатила вартість фактично використаної електроенергії, про що свідчить відповідна платіжна квитанції. Так позивач вважає, що її права, як споживача послуг електричної енергії, порушені відповідачами, які безпідставно нарахували не існуючу заборгованість, виписавши і направивши квитанцію про його сплату з погрозами про відключення в будинку світла.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачів ПрАТ «Харківенергозбут», Чугуївського районного розрахунково-сервісного центра адвокат Шемаєв В.В. зазначив, що позивачем не обґрунтовано позовні вимоги на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», у позові відсутня інформація, яке саме право споживача порушено відповідачами, позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав у суді. Крім того вказав, що Вовчанський РРСЦ, функції якого на час відкриття провадження у справі, у зв`язку із веденням на території м. Вовчанськ бойових дій, здійснює Чугуївський РРСЦ, не є відокремленим підрозділом ПрАТ «Харківенергозбут». Також пояснив, що ПрАТ «Харківенергозбут» з 01.0.12019 року є постачальником електричної енергії на території Харківської області, тоді як розрахунки між споживачем та електропостачальником здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку. Оператором системи розподілу на території Харківської області є Акціонерне товариство «Харківобленерго», та саме оператором системи розподілу приймає від споживача покази засобів комерційного обліку електричної енергії, визначає обсяги електричної енергії, використаної споживачем, та надає зазначену інформацію постачальнику електричної енергії, на підставі чого останній проводить розрахунок із споживачем. Так, оператором системи розподілу (AT «Харківобленерго») було розраховано обсяг спожитої енергії згідно ККОЕЕ, проте позивач помилково вважає, що обсяг спожитої електричної енергії розраховуються саме ПрАТ «Харківенергозбут».

Також вказав, що повідомлення, яке надійшло споживачу щодо можливого відключення електроенергії є правомірним, та не може вважатися погрозою, оскільки Правилами роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ) прямо передбачено право відповідача ініціювати відключення споживача у разі наявності у такого споживача боргу за спожиту електричну енергію незалежно від суми заборгованості. Разом з тим, копії скріншотів з месенджеру «Вайбер» не можна взяти до уваги як належний доказ листування, оскільки, згідно з практикою Верховного Суду, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом, тобто доказом, оскільки не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, тому що в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. Таким чином, враховуючи викладене у відзиві, представник відповідача вважає позовну заяву до ПрАТ «Харківенергозбут» безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що обраний нею спосіб захисту свого права відповідає можливим способам захисту, та зазначена відповідачем ПрАТ «Харківенергозбут» інформація у сформованій останнім квитанції від 06 січня 2022 року, зокрема щодо показань лічильника, не відповідає дійсності. Належних та допустимих доказів того, зокрема акту прийому-передачі складеного між ПрАТ «Харківенергозбут» та АТ «Харківобленерго», щодо передачі облікових даних лічильника позивача ПрАТ «Харківенергозбут» не надано та матеріали справи не місять. Оскільки інформація зазначена в сформованій відповідачем квитанції від 06 січня 2022 року не відповідає дійсності, остання повинна бути визнана судом безпідставною та такою, що не підлягає сплаті. Безпідставне нарахування не існуючої заборгованості за електроенергію у подальшому потягне за собою негативні наслідки у вигляді безпідставного боргу та помилкового розрахунку фактично спожитої електроенергії. Також, посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 13.07.2020 року у справі № 753/10840/19, зазначила, що роздруківки з месенджеру «Вайбер» є належними доказами.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказав, що посилання позивача щодо вимог надати письмовий акт прийому-передачі показів лічильника є не обґрунтованими, оскільки надання акту, що має вигляд електронного документа, а саме: обміну даними, щодо обсягів спожитої електричної енергії (а не показів лічильника як вважає позивач), стосовно більше ніж 1 000 000 споживачів є неможливим з урахуванням порядку обміну даними та кількості споживачів ПрАТ «Харківенергозбут».

Позивач надала до суду письмові пояснення на заперечення на відповідь на відзив, в яких вказала, що розрахунки за спожиту електроенергію зі споживачем ПрАТ «Харківенергозбут» проводить на підставі обсягів, переданих від оператора системи розподілу. Таким чином, саме зазначений акт є підставою для нарахування відповідачем споживачам вартості спожитої електроенергії, що не заперечує і сам представник ПрАТ «Харківенергозбут», а тому він має бути наданий відповідачем на спростування позовних вимог. Посилання представника ПрАТ «Харківенергозбут» на те, що зазначений акт наявний лише в електронному вигляді та є за своїм змістом об`ємним, у зв`язку з чим він не має змогу надати його судові - безпідставні.

Рішенням Комінтернівського районного м. Харкова від 26 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що висновки суду про те, що належним відповідачем є інша установа - АТ «Харківобленерго» не відповідає матеріалам справи, згідно з якими спірна платіжна квитанціа була складена саме відповідачем ПрАТ «Харківенергозбут», який є постачальником електроенергії позивачці за відповідним договором, до якого позивачка долучилася в результаті фактичного використання електроенергії, яку їй постачає саме відповідач. У судовому засіданні не було встановлено причетність АТ «Харківобленерго», яке лише виробляє електроенергію, до складання спірної платіжної квитанції, в тому числі вказаних в ній даних про покази облікового лічильника, суми боргу, попередження про відключення електроенергії у випадку несплати боргу.

Зазначила, що суд не надав належної оцінки тим доказам, які вона надала до суду на підтвердження своїх вимог, зокрема: складена і направлена їх відповідачем спірна квитанція про нарахування та сплачу заборгованості за електричною енергією в сумі 111,86 грн має однакові показниками лічильника обліку, як попередніми, так і поточними 00172 по її особовому рахунку НОМЕР_1 Довгаль за адресою АДРЕСА_1 , сформовану за грудень 2021 року від 06.01.2022 року, а тому вказана квитанція є безпідставною та такою, що не підлягає сплаті, а погрози Вовчанського РРСЦ ПрАТ «Харківенергозбуту», викладені в додатку до вищевказаної квитанції про відключення вказаного домоволодіння від електроенергії у випадку несплати неіснуючого боргу неправомірними.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Харківенергозбут» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін. Вказало, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи скарги цього висновку не спростовують.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та представника відповідача, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у позові суд першої інстанції свої вказав, що обсяги спожитої електроенергії визначає оператор системи розподілу - АТ «Харківобленерго», а відповідач ПрАТ «Харківенергозбут» лише здійснює розрахунки за спожиту електроенергію зі споживачем, а тому позовна вимога про визнання квитанції про нарахування спожитої електричної енергії з показниками лічильника обліку 001712, пред`явлена до неналежного відповідача, оскільки позивач фактично оскаржує обсяг нарахованої спожитої електроенергії.

Крім того, суд зазначив, що вимога про визнання квитанції про нарахування та сплату заборгованості за електричну енергію з показниками лічильника обліку 001712, безпідставною та такою, що не підлягає сплаті, є не ефективним способом захисту в розумінні ст. 16 ЦК України та правових висновків, які були висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021 року у справі № 766/20797/18, оскільки сама по собі квитанція не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, крім рекомендацій сплатити нарахований борг, що є різновидом претензії. Визнання безпідставною такої квитанції не свідчитиме про відсутність вже нарахованої спожитої позивачем електроенергії, про відсутність у постачальника права вимагати оплати нарахованого боргу за обсяг спожитої електричної енергії, і відсутність обов`язку сплатити борг. Вказана квитанція судом може бути визнана в якості доказу порушення законних прав та інтересів позивача при обранні належного способу захисту. Ефективним способом захисту прав споживача у даному випадку є вимога зобов`язати постачальника списати з особового рахунку споживача донараховану заборгованість, тобто про примусове виконання обов`язку в натурі. Її можна заявити як разом із вимогою про визнання боргу безпідставним, так і окремо. Задоволення цієї вимоги унеможливить виставлення постачальником рахунків на суму боргу, який споживач не визнає, за наявності невирішеного спору, або якщо суд визнав цей борг безпідставним.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.09.1988 року, виданого Вовчанською державною нотаріальною конторою Вовчанського району Харківської області (а.с. 28).

Згідно з квитанцією про сплату комунальних послуг від 27.09.2021 року позивачем сплачено заборгованість за спожиту електроенергію в будинку АДРЕСА_1 в розмірі 141,10 грн., покази лічильника 1337-1421 (а.с. 31).

Відповідно до квитанції виданої ПрАТ «Харківенергозбут» борг позивача за спожиту електроенергію за грудень 2021 року на початок місяця склав 111,86 грн., поточні покази лічильника 001712 (а.с. 32).

Із роздруківки з телефону, наданої позивачем, вбачається, що вона отримала повідомлення в месенджері «Вайбер» від Вовчанського РРСЦ, яке містить квитанцію про нарахований борг за спожиту електроенергію за грудень 2021 року, що на початок місяця склав 111,86 грн. Також повідомлення містить прохання-попередження до позивача про своєчасну сплату боргу та про відключення постачання електроенергії в разі несвоєчасної сплати (а.с. 33).

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

У контексті позитивних зобов`язань, які гарантують право кожного на справедливий суд, ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950р., яка згідно ст. 10 ЦПК України є джерелом права, та відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України щодо пріоритетної мети виконання завдання цивільного судочинства, суд має забезпечити сторонам у справі право надати суду зауваження, які вони вважають важливими у справі. Це право можна вважати ефективним тільки за умови, що зауваження були «заслухані», тобто відповідно розглянуті судом. Тобто, «суд» має проводити належний розгляд поданих документів і доказів, та наведених сторонами аргументів і доказів (див з цього приводу правові висновки з цього приводу у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі Kraska v. Switzerland (Краска проти Швейцарії), заява № 13942/88, § 30.

На підтвердження помилки відповідача у використанні показань лічильника у спірній квитанції позивачка надала до суду: ксерокопію квитанції про сплату вартості спожитої електроенергії за місцем знаходження вказаного домоволодіння від 27 вересня 2021 року, з якої вбачається, що мною було сплачено 141,10грн. Показання лічильника зазначені 1337 (попередні) 1421 (на час здійснення оплати) (а.с. 7, 31).

Також позивачка надала до суду фотографію свого лічильника із зафіксованими показаннями 001423 (а.с. 11).

Відповідач на підтвердження своїх заперечень проти позову надав до суду витяг щодо о/р 67, який належить позивачці ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 , в якому вперше зазначено про її борг за спожиту електроенергію за період з 01.10 по 31.10 111,86 грн., який залишився не змінний по 31.12.2021, та в якому враховані показання лічильника позивачки станом на 30.09.2, а станом на 31.10.2021 - 001712, які залишились незмінні станом на 30.11.2021 та 31.12.2021 (а.с. 84-90).

Також, позивачкою було надано суду роздруковану квитанцію ПрАТ «Харківенергозбут», яка була надіслана останнім по Вайберу, згідно якої поточні показання лічильника станом на 06 січня 2022 року становлять «001712», сума боргу складає 111,86грн.

На підтвердження достовірності вказаних фото з даними обліку електроенергії позивачкою відповідно до вимог ст.ст. 12, 81, 100 ЦПК України у письмовій формі було надано до суду фото свого лічильника з показаннями 1429, яке було зроблене згідно наданих позивачкою відомостей про реквізити цього файлу 202304_091012.heic, створеного за допомогою фотокамери та програмного забезпечення на смартфоні Samsung SM-M515F 02 квітня 2023 року 09:10. Цей файл розташований у внутрішній пам`яті смартфону та має позначку геолокації вул. Польова, Хотімля, Харківська область, Україна, 62572 (а.с. 147).

Відповідач всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України вказану паперову копію електронного доказу, який відповідає вимогам ст. 100 ЦПК України, а тому є належним і допустимим доказом у розмінні ст. 76 ЦПК України, - не спростував.

Суд першої інстанції х ипорушенням норм ст. 89 ЦПК України вказаним електронних доказам у паперовій формі: фотографії лічильника електроенергії позивачки, не надав належної оцінки, та не з`ясував, що вони спростовують відомості щодо показання цього лічильника позивачки з наданого відповідачем вищевказаного витягу щодо особового рахунку позивачки за період з 01.01.2019 по 31.12.2021 в частині показання лічильника позивачки станом на 31.10.2021 - 30.12.2021 001712, які є більше, аніж станом на 02 квітня 2023 року, тобто через один рік та чотири місяці, що за відсутності відомостей про втручання у вказаний лічильник підтверджує доводи позивачки про те, що у спірній квитанції зазначені помилкові показання лічильника та про наявність у неї боргу перед відповідачем у сумі 111,86 грн.

Суд першої інстанції відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності наданих у письмовій формі електронних доказів не позбавлений був можливості у контексті вказаних норм ст.ст. 2, 12, 81 ЦПК України можливості для усунення цих сумнівів витребувати у позивачки оригінал вищевказаних електронних доказів. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у справі відсутні об`єктивні сумніви щодо достовірності наданих позивачкою вищевказаних електронних доказів у письмовій формі, які виходячи із визначених у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальних засад цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність, можуть виникнути у стороннього спостерігача.

За таких обставин у суду першої інстанції не було визначених у ст.ст. 77-80 ЦПК України підстав для відхилення вищевказаних доказів, а тому колегія суддів вважає доведеними доводи позову про помилку у спірній квитанції щодо показань лічильника та наявність у позивачки боргу у сумі 111,86 грн.

Що стосується питання чи є відповідач належним та ефективного способу захисту, то колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 8 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти.

Відповідно до ст. 56 Закону України від 13 квітня 2017 року

№ 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 27-28, ст.312) (далі - Закон № 2019-VIII) постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу.

У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються:

1) найменування та місцезнаходження електропостачальника;

2) перелік послуг, що надаються електропостачальником;

3) ціна електричної енергії та послуг, що надаються;

4) показники якості електропостачання, зокрема якості електричної енергії;

5) види послуг з технічного обслуговування, які пропонуються електропостачальником;

6) умови та порядок відшкодування (компенсації), що застосовується у разі недотримання електропостачальником показників якості послуг, визначених договором, зокрема у разі виставлення невірного рахунка та/або несвоєчасного виставлення рахунка;

7) порядок та засоби повідомлення актуальної інформації щодо чинних тарифів, вартості послуг з технічного обслуговування, очікуваних змін цін та умов постачання електричної енергії;

8) порядок організації комерційного обліку електричної енергії та надання даних комерційного обліку електричної енергії;

9) порядок подання звернень, претензій, скарг споживачем та порядок їх розгляду електропостачальником, методи ініціювання процедур вирішення спорів;

10) строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору;

11) зобов`язання електропостачальника щодо надання споживачу інформації про захист прав споживачів, зокрема у розрахункових документах (рахунках);

12) права та обов`язки електропостачальника і споживача у разі неможливості виконання своїх зобов`язань та у разі тимчасового зупинення постачання;

13) інші положення залежно від специфіки та виду послуг, що надаються електропостачальником.

Регулятор затверджує примірний договір постачання електричної енергії споживачу, типовий договір постачання електричної енергії споживачу на умовах надання універсальної послуги та типовий договір постачання електричної енергії споживачу постачальником "останньої надії".

Відповідно до статті 57 Закону України № 2019-VIII відповідач, як електропостачальник, має право:

- на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів;

- звертатися до оператора системи передачі або оператора системи розподілу щодо відключення електроживлення споживача у випадках, визначених правилами роздрібного ринку, крім випадків постачання вразливим споживачам;

- звертатися до оператора системи передачі або оператора системи розподілу щодо відновлення електроживлення споживачу у випадках, визначених правилами роздрібного ринку;

Електропостачальник зобов`язаний:

- надавати у виставленому споживачу електричної енергії рахунку (або у додатках до нього) у формі та порядку, визначених Регулятором, інформацію щодо:

- надавати споживачам у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, дані про споживання ними електричної енергії;

- надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку електричної енергії, в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, кодексом системи передачі, кодексом системи розподілу, кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії;

Згідно п. 2.3.6. Кодексу комерційного обліку електричної енергії (затв. Постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 311 (у ред. постанови НКРЕКП від 20.03.2020 № 716)) ППКО (у даному випадку - АТ «Харківобленерго») несуть відповідальність згідно з законодавством України за достовірність даних та інформації в електронних документах, що надаються ними АКО та іншим сторонам, зокрема за складання неправдивих документів, унесення до документів неправдивих відомостей, видачу неправдивих документів, інше підроблення документів, а також за викривлення даних комерційного обліку.

Згідно ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до умов п. 5.10 Типового публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, всі платіжні документи, що виставляються Постачальником Споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені Сторонами. Якщо Споживач не здійснив оплату за цим Договором в строки, передбачені комерційною пропозицією, Постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії Споживачу у порядку, визначеному ПРРЕЕ (з урахуванням особливостей, встановлених для вразливих споживачів).

Отже, відповідач відповідно до вказаної норми ст. 57 Закону України № 2019-VIII зобов`язаний надавати учасникам ринку, до якого належить АТ «Харківобленерго» інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку електричної енергії, зокрема щодо виявленої у даній справі помилки в обліку спожитої позивачкою електроенергії.

Крім того, у статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено:

1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей.

Суд першої інстанції вказаних обставин не з`ясував, а тому помилився у своїх висновках, що фактичне оскарження позивачкою обсягу нарахованої спожитої електроенергії свідчить про неналежного відповідача у даній справі. Суд помилково не звернув уваги, що згідно вищевказаних обставин та правового обґрунтування саме відповідач ПрАТ «Харківенергозбут» виставив позивачці для сплати за надані ним послуги спірний рахунок, а тому саме він має відповідати за достовірність зазначеної у цьому рахунку суми. Той факт, що комерційний облік наданих послуг виконує інша особа, АТ «Харківобленерго», не знімає з відповідача відповідальності за ті рахунки, що він вимагає оплатити споживача, усі комерційні ризики цих відносин відповідача з АТ «Харківобленерго» покладається на постачальника електричної енергії, який внаслідок цього та відповідно до змісту вказаних норм Закону України «Про захист прав споживачів» має діяти добросовісно та без зайвих формальностей при розрахунках зі споживачами за надані послуги. При цьому відповідач не позбавлений права регресної вимоги до АТ «Харківобленерго» у разі понесення у даному випадку відповідних збитків, що перебуває поза межами цієї справи, яка була розглянута судом першої інстанції, а тому відповідно до ст. 367 ЦПК України ці правовідносини суд апеляційної інстанції не досліджує.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, відключення позивачки від електропостачання за несплату послуг відповідача - постачальника електроенергії є неможливий без його відповідного розпорядження, яке видається з підстав несплати виставлених споживачеві рахунків, а тому обраний позивачкою відповідач за вимогами про визнання спірної квитанції, складеної ПрАТ «Харківеренгозбут» про нарахування та сплату заборгованості за електричну енергію безпідставною та такою, що не підлягає сплаті за змістом норми ст. 16 ЦК України про невичерпність способів захисту - є належний, а наведені з цього приводу висновки суду першої інстанції про те, що належний споживач є АТ «Харківобленерго» - не відповідають встановленими судом обставинами та спростовуються вказаними нормами матеріального права.

Що стосується згаданих правових висновків, які були висловлені у постанові ВП ВС від 26.10.2021 року у справі № 766/20797/18 щодо більш ефективного способу захисту права у разі заявлення вимог про визнання боргу безпідставним, то за змістом принципу верховенства права, та виходячи з обов`язку суду забезпечити виконання завдання цивільного судочинства, ст.ст. 2, 10 ЦПК України вищевказані висновки не можуть бути підставами для відмови у позові, оскільки у таку разі суд не дотримується позитивного обов`язку забезпечення міжнародних гарантій, які сформульовані у ст. 6 Конвенції «Про захист прав і людини і основоположних свобод» 1950р. щодо права кожного на доступ до суду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

Згідно ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи.

Тому, з урахуванням принципу диспозитивності, ст. 13 ЦПК України, та відповідно до вимог ст.ст. 2, 10 ЦПК України щодо забезпечення принципу верховенства права при здійсненні цивільного судочинства суд апеляційної інстанції має визначені у нормах ст.ст. 12, 214 ЦПК України повноваження уточнити дійсний зміст заявлених позовних вимог, який виявляється у їх дійсній спрямованості на захист відповідного права у передбачений вказаною нормою ст. 5 ЦПК України спосіб, яке може прямо і не захищений відповідними нормами матеріального права, але з огляду на природній характер порушеного права, це право має бути ефективно захищено судом. Саме в цьому полягає зміст згаданої норми ст. 5 ЦПК України.

Як пояснила позивачка в суді апеляційної інстанції, її вимоги були фактично спрямовані на визнання спірної квитанції безпідставною та такою, що не підлягає сплаті, та - зобов`язати відповідача списати її борг ОСОБА_1 за її особовим рахунком, нарахований на підставі спірної квитанції.

З огляду на вищевказані обставини, які були встановлені судом в результаті змагального процесу, наведене правове обґрунтування та висновки касаційного суду щодо ефективного способу захисту, колегія суддів вважає, що такі вимоги позивачки є доведеними, а її права порушені відповідачем, а тому - підлягають судовому захисту.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, суд помилився із застосуванням норм процесуального і матеріального права, а доводи скарги знайшли своє підтвердження, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду повністю та ухвалює нове про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, від сплати яких позивачка була звільнена відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 травня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут», Чугуївського районного розрахунково-сервісного центру про захист прав споживача задовольнити.

Визнати квитанцію, складену Приватним акціонерним товариством «Харківенергозбут» про нарахування та сплату заборговності за електричну енергію в сумі 111,86 грн. з показниками лічильника обліку 001712 по особовому рахунку НОМЕР_1 Довгаль за адресою: АДРЕСА_1 , дача, сформовну за грудень 2021 року від 06.01.2022 № безпідставною та такою, що не підлягає сплаті.

Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут»(ОКПО 42206328) списати борг ОСОБА_1 за особовим рахунком НОМЕР_1 , нарахований на підставі квитанції № від 06.01.2022 за грудень 2021 року на суму 111 (сто одинадцять ) гривень 86 коп.

В порядку відшкодування державі судових витрат стягнути з Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" в дохід держави судовий збір у розмірі 2481 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 вересня 2023 року.

Головуючий - В.Б. Яцина.

Судді - І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.