КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/896/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/685/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Коцюрби О.П.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2022 року у складі судді Борця Є.О.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства обслуговування повітряного руху України про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, допущення до виконання трудових обов`язків та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ ДП "Украерорух" № 1335/о від 08 грудня 2021 року, допустити її до виконання трудових обов`язків інженера 2 категорії відділу організаційної підготовки та сертифікації персоналу навчально-сертифікаційного центру Украероруху, а також стягнути з ДП "Украерорух" середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 грудня 2021 року по день ухвалення рішення суду. Вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 працює в ДП "Украерорух" на посаді інженера 2 категорії відділу організаційної підготовки та сертифікації персоналу навчально-сертифікаційного центру Украероруху.

Наказом ДП "Украерорух" № 335/о від 08 грудня 2021 року позивачка була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати з 20 грудня 2021 року у зв`язку з відсутністю у неї довідки про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та довідки про протипоказання до відповідної вакцинації.

ОСОБА_1 посилається на те, що у неї відсутній обов`язок здійснювати щеплення проти COVID-19 та повідомляти відповідачу інформацію про стан здоров`я, зокрема про проходження нею курсу відповідної вакцинації. Оскаржуваний наказ порушує право позивача на працю, оскільки позбавляє його можливості заробляти собі на життя працею, а також суперечить чинному законодавству: а саме, Конституції України, Загальній декларації прав людини, Міжнародному пакту про економічні, соціальні та культурні права, Європейській соціальній хартії, Нюрнберзькому кодексу, Загальній декларації про біоетику та права людини, Конвенції про права людини та біомедицину, Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", КЗпП України, Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", Закону України "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя" та Закону України "Про інформацію" тощо.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2022 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ ДП "Украерорух" № 1335/о від 08 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати з 20 грудня 2021 року. Стягнуто з ДП "Украерорух" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 20 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року включно в розмірі 62884 грн 76 коп. У задоволенні позову в частині відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП "Украерорух" посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мали значення для справ, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позову.

Зазначає, що судовим рішенням визнано законність наказу та обов`язковість проведення ОСОБА_1 вакцинації проти СOVID-19 й необхідність повідомлення роботодавця про проходження курсу вакцинації або надання довідки про наявність медичних протипоказань, що позивачкою та її представником зроблено не було навіть на день судового розгляду справи та ухвалення судового рішення, а тому відсторонення позивачки від роботи в цілому є таким, що узгоджується зі ст. 46 КЗпП України та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Проте вважає помилковим, таким, що не відповідає обставинам справи висновок районного суду про те, що оспорюваний наказ від 08 грудня 2021 року є передчасним, а відсторонення позивачки від роботи проведено з істотним порушенням закону з підстав того, що у день видачі наказу позивачка перебувала у відпустці й попереджено її про відсторонення від роботи з 20 грудня 2021 року, а не з 09 грудня 2021 року, про що зазначено у попередженні.

Вказано, що судом не було надано належної оцінки долученим до справи доказам на підтвердження законності наказу Украероруху від 08.12.2021 № 1335/о «Про відсторонення від роботи працівників навчально-сертифікаційного центру Украероруху» та фактичну обізнаність позивачки з необхідністю її профілактичного щеплення від СOVID-19 ще 10 листопада 2021 року, а про наслідки відсутності вакцинації, як зазначено у позовній заяві - 18 листопада 2021року шляхом отримання окремого доручення Украероруху від 18.11.2021 № 62 на електронну пошту, з яким ОСОБА_1 ознайомилася й розписалася в електронному листі повідомленні.

Суд не врахував, що у позивачки не виник обов`язок з`являтися на роботу у період відпустки, а їй необхідно було лише надати документ, що підтверджує проходження профілактичного щеплення чи про наявність протипоказань шляхом його направлення засобами поштового зв`язку або на електронну пошту державного підприємства, передати колегами по роботі і т.д.

Окрім цього, суд не дав оцінки тій обставині, що позивачка взагалі не мала наміру робити щеплення ні до 08 грудня 2021 року, а ні до 18 грудня 2021року.

У відзиві на апеляцій скаргу адвокат Терновий Р.Б. в інтересах ОСОБА_1 вважає її необґрунтованою та безпідставною, оскільки вона не спростовує висновків суду першої інстанції та має бути залишена без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Колегія суддів, вислухавши Бохана О.Г. в інтересах ДП "Украерорух", який просив апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_1 та її представника, адвоката Войнаровського О.В., які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» протиепідемічні заходи - це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (частина друга статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина третя статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.

Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань (частини четверта - шоста статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Згідно із Положенням про МОЗ України (далі - Положення про МОЗ України), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), МОЗ України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Накази МОЗ України, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади,їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення про МОЗ України).

Наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153).

У первинній редакції до цього переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі - Перелік № 83).

Наказом МОЗ від 01 листопада 2021 року № 2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 09 грудня 2021 року, Перелік № 2153 було доповнено пунктами 4-6, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку № 83.

Наказом МОЗ від 30 листопада 2021 року № 2664 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 31 січня 2022 року, Перелік № 2153 доповнено пунктами 7-9, згідно з якими до Переліку увійшли працівники органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, комунальних підприємств, установ та організацій.

Наказом МОЗ України від 25 лютого 2022 року № 380, який набрав чинності 01 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ України № 2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти «COVID-19» працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти «COVID-19» яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти «COVID-19» відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти «COVID-19» та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти «COVID-19», виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що: на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

- відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

- строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Обов`язкова вакцинація - це втрачання у права та свободи людини, однак таке втрачання є виправданим і не є порушенням статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно є законним, переслідувало легітимну мету та було необхідним в демократичному суспільстві, оскільки суспільні інтереси превалюють над особистими, однак лише тоді, коли втручання у відповідні права особи має об`єктивні підстави (передбачене законом, переслідує легітимну мету, є нагально необхідним і пропорційним такій меті).

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з ДП "Украерорух" з 20 березня 2007 року, а з 07 серпня 2019 року - на посаді інженера 2 категорії відділу організаційної підготовки та сертифікації персоналу навчально-сертифікаційного центру ДП «Украерорух» (а.с. 30-31 т.1).

Відповідно до положень посадової інструкції інженера 2 категорії відділу організаційної підготовки та сертифікації персоналу навчально-сертифікаційного центру ДП «Украерорух», завданнями та обов`язками позивачки, серед іншого є:

- спілкування англійською мовою з представниками замовників професійної підготовки НСЦ;

- здійснення реєстрації осіб, що проходять професійну підготовку, екзаменування, оцінювання і тестування в НСЦ (слухачів) та формування навчальних груп слухачів;

- спілкування англійською мовою зі слухачами, які проходять професійну підготовку англійською мовою;

- розробка проектів організаційно-розпорядчих документів НСЦ про проведення підготовки, екзаменування, оцінювання і тестування, організація їх погодження та підписання;

- організація ознайомлення слухачів із порядком проходження професійної підготовки та перебування в НСЦ відповідно до вимог організаційно-розпорядчих документів;

- оформлення та видача документів встановленого зразка за результатами професійної підготовки, екзаменування, оцінювання, ведення їх обліку у встановленому порядку;

- прийняття участі у міжнародних семінарах, нарадах, переговорах з представниками іноземних держав;

- прийняття участі в організації курсів підготовки, семінарів на базі інших підрозділів Украероруху за затвердженими програмами/планами;

- організація проведення на базі НСЦ тестування за допомогою сервісів Євроконтролю FEASTу встановленому порядку.

Отже, викладене свідчить про те, що під час виконання посадових обов`язків позивачка перебуває у безпосередньому контакті з іншими особами.

Установлено, що ДП «Украерорух» включений у Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №83 від 4 березня 2015 року.

Окремим дорученням від 28 жовтня 2021 року т.в.о. директора ДП «Украерорух» було доручено заступникам директора, директорам РСП, керівникам структурних підрозділів, безпосередньо підпорядкованих директору, зокрема під особисту відповідальність забезпечити обов`язкові профілактичні щеплення проти інфекційної хвороби за епідемічними показниками, окрім випадків, коли працівником підтверджено абсолютні протипоказання до проведення щеплень (а.с. 32-33 т.1).

Відповідно до справи, з урахуванням посади, яку обіймала ОСОБА_1 , адміністрацією державного підприємства її було включено до переліку осіб, які потребують обов`язковій вакцинації й 10 листопада 2021 року її ознайомлено з наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" та з наступними змінами, внесеними наказом № 2393 від 01 листопада 2021 року (а.с. 36 35-37 т.1).

Установлено, що наказом ДП "Украерорух" № 2189-в/тм від 30 листопада 2021 року ОСОБА_1 була надана щорічна відпустка з 06 грудня 2021 року до 19 грудня 2021 року (а.с. 169 т.1).

Відповідно до справи, 02 грудня 2021 року ОСОБА_1 було вручено письмове попередження про відсторонення від роботи, у якому зазначено, що у випадку ненадання нею до 08 грудня 2021 року жодного із документів: довідки про проходження обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 або довідки про протипоказання до відповідної вакцинації за станом здоровя чи про одужання від COVID-19, то з 09 грудня 2021 року її буде відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до усунення причин, що його зумовили. (а. с. 34 т.1).

Того ж дня, 02 грудня 2021 року начальником відділу організаційної підготовки та сертифікації персоналу навчально-сертифікаційного центру Украероруху ОСОБА_6 та інженерами навчально-сертифікаційного центру Украероруху ОСОБА_4 та ОСОБА_5 складено акт про те, що ОСОБА_1 відмовилась від ознайомлення з письмовим попередженням про майбутнє відсторонення від роботи (а.с. 173 т.1).

Окрім цього, згідно позову, аналогічного змісту попередження було вручено начальником відділу ОСОБА_1 ще 18 листопада 2021року (а.с.2 т.1).

Зі справи убачається, що ОСОБА_1 заперечувала проти необхідності профілактичного щеплення проти коронавірусу SARS-CoV-2 й відповідних дій щодо вакцинації не вчиняла, посилаючись на порушення її прав, в той час як відповідач обґрунтовував необхідність проведення такого щеплення її контактами з іншими особами та те, що захворювання на указану інфекційну хворобу працівників навчально-сертифікаційного центру у якому працювала позивачка, могло призвести до зупинки діяльності стратегічного підприємства.

Наказом ДП "Украерорух" № 1335/о від 08 грудня 2021 року ОСОБА_1 була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати з 20 грудня 2021 року у зв`язку з відсутністю у неї довідки про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 та протипоказань до відповідної вакцинації й того ж дня їй було вручено копію наказу (а.с. 27, 174 т.1).

Установлено, що наказом ДП "Украерорух" N 200/о від 25 лютого 2022 року у зв`язку з зупиненням дії наказу МОЗ від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням" позивачка була допущена до виконання трудових обов`язків інженера 2 категорії відділу організаційної підготовки та сертифікації персоналу навчально-сертифікаційного центру ДП «Украерорух» з 25 лютого 2022 року (а.с. 126 т.1).

Рішенням суду першої інстанції визнано доведеним, що відсторонення ОСОБА_1 від роботи узгоджується зі ст.46 КЗпП України та ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», остільки у позивачки виник обов`язок здійснити щеплення проти COVID-19 та повідомити роботодавця про проходження курсу вакцинації або надати довідку про наявність у неї медичних протипоказань на підставі вищевикладеного п.6 Переліку № 2153, проте до справи не долучено доказів того, що позивачка здійснила обов`язкове щеплення або має медичні протипоказання не лише у запропонований термін, а й станом на дату розгляду справи та ухвалення судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення районного суду в зазначеній частині викладених висновків учасниками справи не оскаржено, апеляційну скаргу щодо встановлених під час розгляду справи у цій частині та викладених у рішенні указаних обставин не подано.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) зазначено, що у кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: - кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); - форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; - умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; - контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 682/1692/17 дійшов висновку, що вимога про обов`язкову вакцинацію населення проти особливо небезпечних хвороб з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави та є виправданим. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд і в постановах від 10 березня 2021 року у справі № 331/5291/19 (провадження № 61-17335св20), від 20 березня 2018 року у справі № 337/3087/17 (провадження № К/9901/283/18), від 08 лютого 2021 року у справі № 630/554/19 (провадження № 61-6307св20).

З огляду на викладене та обставини справи, колегія суддів вважає обґрунтованими неоспорені учасниками справи висновки про обов`язковість профілактичного щеплення позивачки, проте остання відмовилася від проходження щеплення проти респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 й належних та допустимих доказів щодо протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 роботодавцю не надала.

Матеріалами справи доведено, що ДП «Украерорух» включений у Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затверджений постановою КМ України №83 від 4 березня 2015 року й посада, яку обіймає ОСОБА_1 підпадає під перелік професій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Відповідно до справи, позивачка до відсторонення обіймала посаду інженера 2 категорії відділу організації підготовки та сертифікації персоналу навчально-сертифікаційного центру ДП «Украерорух», який здійснює підготовку та перепідготовку (підвищення кваліфікації) працівників з питань організації повітряного руху в повітряному просторі України.

Повноваження позивачки під час виконання трудових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією (а.с.43-46 т.2), свідчить про необхідність знаходження позивачки у постійному контакті з іншими працівниками державного підприємства та пов`язаний з організацією роботи та безпосередньої участі під час проходження відповідними особами професійної підготовки/

Отже, за посадою позивачка має значну кількість соціальних контактів, у тому числі з слухачами курсів, унаслідок чого має підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню, а отже, нагально необхідним було її відсторонення від роботи та саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

З огляду на викладене та обставини справи, колегія суддів відхиляє твердження ОСОБА_1 про можливість виконання нею посадових обов`язків у дистанційному режимі, без здійснення контактів з іншими працівниками та слухачами курсів.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення з урахуванням мотивів, за яких суд дійшов висновку наявність підстав до скасування оскаржуваного наказу, погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Так, визнавши доведеним наявність у відповідача правових підстав щодо відсторонення позивачки від роботи, суд одночасно дійшов висновку про незаконність оспорюваного наказу з підстав того, що з 06.12.2021 позивачка перебувала у відпустці, а тому у неї був відсутній обов`язок з`являтися на робоче місце 08 грудня 2021 року та пред`являти відповідачу довідку про здійснення щеплення проти COVID-19 чи наявності протипоказань.

Окрім цього, суд вважав істотним порушенням прав позивачки і ту обставину, що попереджено було її про необхідність виконання вимог адміністрації не до 20 грудня 2021 року, як у наказі, а до 08 грудня 2021 року, як зазначено у попередженні.

Між тим, з такими висновками погодитися неможливо.

Відповідно до матеріалів справи, з наказом МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» та наступними змінами до нього від 01 листопада 2021року, ОСОБА_1 була ознайомлена 10 листопада 2021року (а.с.36-37 т.1).

Підтверджено позивачкою і ту обставину, що 18 листопада 2021 року засобами електронної пошти їй було надано для ознайомлення копію окремого доручення від 18 листопада 2021 року №82 та того ж дня їй було вручено «Повідомлення про обов`язкове щеплення проти COVID-19» (а.с. 38 т.1).

Відповідно до змісту повідомлення, ОСОБА_1 до 08 листопада 2021 року роботодавцю необхідно було надати докази проведення профілактичного щеплення, чи наявність відповідних протипоказань та попереджено про наслідки невиконання вимоги шляхом відсторонення від роботи з 09 листопада 2021року до усунення причин, що його зумовили (а.с.2,34 т.1).

Отже, позивачка завчасно, ще 10 листопада 2021року ознайомлена з нормативними документами, а 18 листопада 2021року була проінформована про необхідність вчинення необхідних дій та попереджена про можливе відстронення від роботи з 09 грудня 2021року у випадку невиконання вимог на підставі положень ст. 46 КЗпП України та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Між тим, указана обставина залишилася поза увагою суду та належної оцінки у судовому рішенні.

Згідно зі ст. 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається: в разі появи на роботі в нетверезому стані; стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, відсторонення передбачає недопущення працівника на певний термін до роботи, яку він зобов`язався виконувати відповідно до трудового договору, У разі відсторонення від роботи трудові правовідносини та чинність трудового договору тривають, хоча працівник тимчасово до роботи і не допускається.

Відсторонення від роботи використовується як тимчасовий захід до ухвалення остаточного рішення про можливість чи неможливість виконання працівником передбаченої трудовим договором роботи або перебування його на певній посаді. Після закінчення терміну відсторонення від роботи працівник залежно від наявних підстав може бути допущений до роботи, переведений на іншу роботу або звільнений з роботи. Зокрема, працівник може бути допущений до роботи, якщо відсторонення було незаконним або усунуто причини такого відсторонення, тобто працівник виконав умови допуску до роботи.

Відповідно до справи, наказом ДП "Украерорух" № 2189-в/тм від 30 листопада 2021 року ОСОБА_1 була надана щорічна відпустка з 06 грудня 2021 року до 19 грудня 2021 року (а.с. 169 т.1).

Отже, у період з 06 грудня 2021року по 19 грудня 2021року позивачка перебувала у щорічній відпустці.

Згідно положень статей 25 та 26 Закону України «Про відпустки» у разі наявності у працівника права на відпустку відповідно до норм законодавства, йому можуть бути надані за його згодою як оплачувані відпустки, так і відпустки без збереження заробітної плати.

Право на відпустку залежить від часу визначених законодавством умов (кількість відпрацьованого в робочому році часу, стаж роботи).

Разом з тим, факт відсторонення відсутній серед умов, які визначають або обмежують право на відпустку, в той час як у роботодавця виникло право на відсторонення позивачки від роботи у зв`язку з невиконанням вимог попередження.

Окрім цього, Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб, відсторонення працівника від роботи у випадку відмови або ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 передбачає обмеження перебування працівника на його робочому місці з метою мінімізації контактів з іншими працівниками.

Як на підставу незаконності наказу № 1335/о від 08 грудня 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи, суд указав про перебування її цього дня у відпустці, що виключало необхідність прибуття на робоче місце, проте районний суд залишив поза увагою, що відповідне попередження роботодавця позивачці було вручено задовго до початку відпустки - 18 листопада 2021року, а надання доказів на підтвердження проведення профілактичного щеплення чи протипоказань до нього могло бути подано завчасно, до початку відпустки та не пов`язано з необхідністю її особистого прибуття на роботу, остільки відповідні докази можливо було подати шляхом направленням на електронну пошту відповідача чи засобами поштового зв`язку.

До того ж, небажання позивачки виконувати розпорядження роботодавця щодо проведення профілактичного щеплення визнано доведеним районним судом в оскаржуваному рішенні й станом на дату вирішення спору.

Окрім цього, судом не враховано зміст положень ст. 46 КЗпП України.

Так, визначення «відсторонення працівника від роботи» передбачає один із випадків передбачених законодавством призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасове увільнення роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Згаданий закон за своєю суттю передбачає тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи, на умовах та підставах встановлених законодавством та не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках, і має за мету відвернення та/або попередження негативних наслідків. Призупинення трудових відносин в такому випадку не тягне за собою обов`язкове їх припинення. При цьому на період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки районного суду про незаконність дій відповідача у зв`язку з попередженням про відсторонення позивачки від роботи з 09 грудня 2021 року, а фактичне відсторонення з 20 грудня 2021 року.

Отже, матеріалами справи доведено перебування ОСОБА_1 у щорічній відпустці до 19 грудня 2021 року, що мімізувало її контакти з іншими працівниками а від наданням доказів на підтвердження проведеного профілактичного щеплення чи протипоказань до нього позивачка відмовилася, у зв`язку з чим відповідачем правомірно прийнято рішення про відсторонення її від роботи з 20 грудня 2021 року, тобто з дати закінчення відпустки.

Оскаржуваним наказом не порушено трудові права ОСОБА_1 , остільки під час відсторонення її тимчасово увільнено від виконання своїх трудових обов`язків, на певний період.

Не звернув увагу районний суд і на п.2 оскаржуваного наказу, за змістом якого установлено строк відсторонення ОСОБА_1 від роботи: на період дії карантину, встановленого постановою №1236 або до усунення причин відсторонення, що його зумовили.

Отже, у випадку надання позивачкою доказів усунення причин відсторонення, що його зумовили, оспорюваний наказ втрачає силу й позивачка підлягає допуску до виконання трудових обов`язків.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Отже, за характером виконуваних позивачкою обов`язків, які пов`язані з щоденними соціальними контактами вона підлягала обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, але після попередження про необхідність такого щеплення відмовилась від проходження вакцинації, доказів абсолютних протипоказань для такої вакцинації не надала, й відповідач (роботодавець) обґрунтовано з дотриманням чинного законодавства відсторонив її від роботи починаючи з дати закінчення щорічної відпустки і до усунення причин, що його зумовили.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить до висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню у повному обсязі з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу державного підприємства обслуговування повітряного руху України задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2022 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 червня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: