Справа № 308/1849/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі судді Бедьо В.І.,

секретаря судового засідання - Пазяк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальність «Вулан» про стягнення суми коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 02.06.2020 року, між ТОВ «Вулан» та ОСОБА_1 , було укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

За умовами Договору Позикодавець ОСОБА_1 надає Позичальнику ТОВ «Вулан» поворотну фінансову допомогу в межах суми 8 000 000 ( вісім мільйонів грн) а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти протягом 35 календарних місяців з дати отримання першої частини фінансової допомоги.

В період з 10.07.2020 року по 23.09.2022 року ОСОБА_1 через банківські установи перерахував ТОВ «Вулан» 9 181 870, 00 ( дев`ять мільйонів сто вісімдесят одну тисячу вісімсот сімдесят гривень.)

Позивач зазначає, що у ТОВ «Вулан» безпідставно перебувають його грошові кошти у розмірі 1 181 870,00, надмірно перераховані поза межами умов Договору.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку пред`явив ТОВ «Вулан» вимоги від 15.12.2022 року, а також від 28.12.2022 року про повернення грошових коштів в розмірі 1 181 870,00.

Однак, вказані поштові відправлення повернуто відправнику ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання.

06.02.2023 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла вищевказана позовна заява про стягнення суми коштів.

Ухвалою від 08.02.2023 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

В судове засідання сторона позивача не з`явилася, однак представником позивача подано письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Сторона відповідача в судове засідання не з`явилася повторно, хоча належно повідомлялася про час і місце судового розгляду справи судовими повістками, будь яких письмових заяв, чи відзиву від сторони відповідача до суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

Частиною 2 ст. 43 ЦПК України зобов`язано учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці зазначає, що обов`язок заявника полягає у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (рішення у справі «Сухорубченко проти Росії», заява № 69315/01, 10.02.2005 року; ухвала щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» заява № 326/03, 01.04.2008 року).

Практикою Європейського суду з прав людини встановлено, що якщо сторони у визначений законом термін не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи та своєчасно не звертались до суду за інформацією щодо стану розгляду справи, їх права на доступ до правосуддя не є порушеними (рішення у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, 16.02.2017 року).

Суд констатує, що відповідач будучи обізнаним про наявність даної справи, що підтверджується поданими ним 07.06.2023 року та 13.09.2023 року клопотаннями про відкладення розгляду справи, а також будучи неодноразово повідомленим про дату і час судових засідань, не скористався процесуальними правами взяти на участь у судових засіданнях та подати відзив на позов з метою спростування покладених в основу позовних вимог обставин.

За таких обставин суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності її сторін на основі наявних у ній доказів.

Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судом встановлено, 02.06.2020 року, між ТОВ «Вулан» та ОСОБА_1 , було укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги.

За умовами Договору Позикодавець ОСОБА_1 надає Позичальнику ТОВ «Вулан» поворотну фінансову допомогу в межах суми 8 000 000 ( вісім мільйонів грн) а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти протягом 35 календарних місяців з дати отримання першої частини фінансової допомоги.

В період з 10.07.2020 року по 23.09.2022 року ОСОБА_1 через банківські установи перерахував ТОВ «Вулан» 9 181 870, 00 ( дев`ять мільйонів сто вісімдесят одну тисячу вісімсот сімдесят гривень.)

Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, щоб заперечити чи спростувати факт отримання від ОСОБА_1 кошти у сумі, яка складає ціну позову.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних,художніх творів,винаходів та інших результатів інтелектуальної,творчої діяльності; 3) завдання майнової ( матеріальної ) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою ( набувачем ) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 року у справі №918/47/18, від 01.04.2019 року у справі №904/2444/18, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Відповідно до ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Тобто, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Обов`язковими умовами для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення є: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин в майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що кошти помилково, без наявності правових підстав, були перераховані позивачем ОСОБА_1 , на користь Товариство з обмеженою відповідальність «Вулан», а тому перераховані кошти є безпідставно набутими відповідачем, і на вимогу позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1 181 870,00 грн. відповідачем не повернуті, а тому позов підлягає задоволенню.

Таким чином, на підставі наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з Товариство з обмеженою відповідальність «Вулан», на користь Позивача безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1 181 870,00 грн.

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 11 818 грн 71 коп. гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 259, 263, 264,265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальність «Вулан» про стягнення суми коштів задоволити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Вулан» (ідентифікаційний код юридичної особи 42741010, 88000 м. Ужгород, вул. Швабська, буд. 11,) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 1 181 870, 00 грн ( один мільйон сто вісімдесят одну тисячу вісімсот сімдесят) гривень.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальність «Вулан» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 11 818 грн 71 коп. гривень.

На рішення може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В.І.Бедьо