№ 207/3019/17
№ 6/207/409/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

судді: Бистрової Л.О.

при секретарі: Пономаренко В.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630002896,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк», 01001, м.Київ, вулиця Десятинна, 4/6, МФО 300346, , п/р № НОМЕР_2 заборгованість у сумі - 33913 (тридцять три тисячі дев`ятсот тринадцять) грн. 41 коп., яка складається із: тіла кредиту 20833,78 грн.; просрочки по тілу 11708,96 грн.; відсотків за кредитом 422,75 грн.; неустойки 947,92 грн., а також судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп..

10 серпня 2023 року до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» з заявою про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» який був правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630002896.

В обґрунтування заяви представник зазначив, що 18.02.2022 року ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська було замінено сторону виконавчого провадження АТ "Альфа-Банк" на ТОВ "Вердикт Капітал".

09.03.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Кампсіс" було укладено Договір №09-03/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило, а ТОВ "Кампсіс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 630002896.

29.05.2023 року між ТОВ "Кампсіс" та ТОВ "Дебт Форс" було укладено Договір №29-05/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ " Кампсіс " відступило, а ТОВ "Дебт Форс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 630002896.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, заяву підтримав в повному обсязі.

Представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути заяву без його участі та без участі боржника, у задоволенні заяви просив відмовити з підстав викладених у запереченні.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 05 червня 2018 року Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було винесено рішення та стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк», 01001, м.Київ, вулиця Десятинна, 4/6, МФО 300346, , п/р № НОМЕР_2 заборгованість у сумі - 33913 (тридцять три тисячі дев`ятсот тринадцять) грн. 41 коп., яка складається із: тіла кредиту 20833,78 грн.; просрочки по тілу 11708,96 грн.; відсотків за кредитом 422,75 грн.; неустойки 947,92 грн., а також судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп., яке набрало законної сили 12 липня 2018 року.

12 липня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-банк» отримало Виконавчий лист в якому зазначено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 13.07.2021 року.

18.02.2022 року ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська було замінено сторону виконавчого провадження АТ "Альфа-Банк" на ТОВ "Вердикт Капітал".

09.03.2023 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та ТОВ "Кампсіс" було укладено Договір №09-03/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило, а ТОВ "Кампсіс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 630002896.

29.05.2023 року між ТОВ "Кампсіс" та ТОВ "Дебт Форс" було укладено Договір №29-05/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ " Кампсіс " відступило, а ТОВ "Дебт Форс" набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 630002896.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Підставою для заміни сторони судового процесу або виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

У ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 73-75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17, провадження № 12-48гс20, зазначено, що «оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. На стадії виконавчого провадження, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 334 цього Кодексу з урахуванням підстав, визначених статтею 52 ГПК України. У цьому випадку приписи статті 334 ГПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва на стадії виконання судового рішення, застосовуються разом з положеннями статті 52 цього Кодексу. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2022 року, справа № 34/25, провадження № 12-69гс21, зазначено, що «заміна сторони виконавчого провадження правонаступником полягає в поширенні на правонаступника законної сили судового рішення з усіма її наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю. Отже, у випадку неможливості виконання судового рішення за відсутності підстав для поновлення строків для виконання наказу суду (виконавчого листа) або у випадку, якщо судове рішення не підлягає виконанню у примусовому порядку через органи виконавчої служби, правонаступник не може бути замінений у виконавчому провадженні, яке не здійснюється. Разом з тим особа може бути замінена судом у порядку процесуального правонаступництва за статтею 52 ГПК України на будь-якій стадії процесу, якщо здійснюється провадження у справі за участі її правопопередника щодо майна чи активів (немайнових прав), набутих цією особою в порядку матеріального правонаступництва».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року, у справі № 2-7763/10, провадження № 14-197цс21, зроблено висновок, що «заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу. Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим. Враховуючи завдання виконавчого провадження, як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі. За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва».

Заміна судом сторони у справі на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, а тому потребує розгляду підстав поновлення виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Судом встановлено, що рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 червня 2018 року, яке набрало законної сили, не виконано, виконавче провадження не відкривалося.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу, починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання, оскільки у разі пропуску такого строку виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби/приватним виконавцем без прийняття до виконання. Отже, за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13 та від 11 березня 2021 року у справі № 910/2954/17.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження, як юридичного процесу, є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством.

Тому заміна стягувача, як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, і він не був поновлений судом.

Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

При вирішенні питання про заміну сторони виконавчого провадження суди мають встановити, чи не сплив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за межами цього процесуального строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання. Після спливу строку виконавчого провадження не може вирішуватись питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності дотримання принципу правової (юридичної) визначеності, які є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права (зокрема, рішення у справах «Єлоєв проти України», «Новік проти України»).

У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціювання правової системи з метою забезпечення перш за все стабільного правового становища індивіда шляхом вдосконалення процесів правотворчості та право застосування.

У ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідних дій стягувачем, тоді як правомірність очікування виконання рішення суду цілком залежала від дій стягувача щодо отримання та пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст..ст. 512, 514 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 89, 263, 353, 442 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630002896 задовольнити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Л.О.Бистрова