Справа № 128/2963/23
Провадження № 22-ц/801/1956/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 рокуСправа № 128/2963/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Якименко М.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

учасники справи:

заявник: Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

заінтересована особа: Стрижавська селищна рада,

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року про відмову у відкритті провадження, постановлену районним судом під головуванням судді Шевчук Л.П., в цивільній справі за заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк», за участі заінтересованої особи Стрижавської селищної ради, про визнання спадщини відумерлою,

встановив:

Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, посилаючись на відсутність спадкоємців та не прийняття спадщини після смерті позичальника ОСОБА_1 , у зв`язку з чим просить визнати спадкове майно відумерлою спадщиною та передати його у власність територіальної громади в особі Стрижавської селищної ради.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк», за участі заінтересованої особи Стрижавської селищної ради, про визнання спадщини відумерлою.

Не погоджуючись з таким рішенням суду Акціонерне товариство «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу в якій вказуючи, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, просить її скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відкрити провадження по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги, заявник звертає увагу на те, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухове майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 17 травня 2023 року власником Предмета іпотеки є померлий ОСОБА_1 . При цьому, після смерті майнового поручителя минуло більше двох років, ніхто за цей час так і не звернувся за оформленням своїх спадкових прав, тому спадкоємці у померлого відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Також заявник посилається на норми ст. 338 ЦПК України, відповідно до яких суд встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Крім того, заявник вказує, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою, відповідно до пункту 8 частини другої статті 293 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимога про передачу спадкового майна територіальній громаді, оскільки за таких обставин вбачається спір про право, що унеможливлює розгляд заяви у порядку окремого провадження. Заява з приводу передачі майна у власність розглядається судом першої інстанції загальної юрисдикції або господарським судом першої інстанції в залежності від суб`єктного складу.

Однак з правильністю таких висновків суду першої інстанції апеляційний суд погодитися не може з урахуванням такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦПК України, в мотивувальній частині ухвали суду має бути зазначено мотиви, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Згідно з ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про визнання спадщини відумерлою (ч. 1, 2 ст. 293 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 3, 4 ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи; справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 175/423/18, провадження № 61-8171св19 та від 26 лютого 2020 року у справі № 202/6418/18, провадження № 61- 8511св19.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний лише з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, у спорі існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. За відсутності цих елементів немає спору про право.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини (частина перша статті 1277 ЦК України).

У постанові від 18 травня 2022 року у справі № 643/6125/16 Верховний Суд зауважив, що особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як й інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права.

Главою 9 розділу ІV ЦПК України врегульовано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до ст. 334 ЦПК України, заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковою участю заявника та з обов`язковим повідомленням усіх заінтересованих осіб.

Справа про визнання спадщини відумерлою розглядається судом з обов`язковим залученням до участі у справі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та (або) за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Згідно з вимогами ст. 338 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Таким чином, судом першої інстанції в порушення ст. 338 ЦПК України помилково мотивовано підстави для відмови у відкритті провадження, зокрема, з посиланням на роз`яснення, викладені у пункті 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування" про те, що у заяві про визнання спадщини відумерлою не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема, вимоги про передачу спадкового майна у власність територіальної громади.

Отже, сама по собі вимога заяви про передачу відумерлої спадщини у власність територіальної громади не може бути підставою для відмови у відкритті окремого провадження, оскільки це суперечить положенням ст. 338 ЦПК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження є помилковим, ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Що стосується вимоги апеляційної скарги в частині ухвалення нової ухвали про відкриття провадження у справі то вони на увагу не заслуговують з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право:

1)залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2)скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

3)визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4)скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5)скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6)скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7)скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Таким чином, враховуючи положення вищевказаної статті зазначені вимоги в частині ухвалення нової ухвали про відкриття провадження у справі задоволенню не підлягають, оскільки апеляційний суд такими повноваженнями не наділений.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (Вінницького районного суду Вінницької області вул. Володимира Винниченка, 29, м. Вінниця, Вінницька область, 21009).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

М.М. Якименко