Справа № 298/568/23
Номер провадження 2/298/156/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі

Головуючого судді Тарасевич П.П.,

при секретарі судового засідання Келешовчак І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань, в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом поданим представником позивача адвокатом Моняк Олесею Василівною, яка дії в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2012 року, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 450 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 відсотків встановленого розміру прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з 13.02.2012 року і до їх повноліття.

Однак, визначений розмір аліментів є недостатнім для утримання дітей. З часу призначення аліментів на утримання дітей змінилися обставини, матеріальний та сімейний стан позивача, оскільки вона одна виховує дітей.

На даний час у позивача мінімальна заробітна плата. Відповідач ухиляється добровільно приймати участь у додаткових витратах на утримання дітей, ігноруючи навіть такі необхідні витрати, як стоматологічні, позаяк діти потребують систематичного відвідування стоматолога, відвідування гуртків, занять, тощо.

Окрім того, зросли витрати на навчання, так як діти навчаються в 8-В та 9-В класах Великоберезнянського ліцею Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області. Позивачка намагалася самостійно забезпечити рівень життя який необхідний дітям для фізичного, розумового, соціального розвитку, та на даний час в неї немає такої змоги, адже діти виявляють та мають бажання займатись спортом, але на це все не вистачає коштів. Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до лютого 2022 року відвідували заняття з: волейболу, яке крім закупівлі необхідних спортивних інвентарів потребувало ще й щомісячної оплати в розмірі 300 гри.; спортзалу, оплата щомісячно - 300 грн.; танцювального гуртка - оплата 100 грн. щомісячно та витрати на танцювальні костюми.

Відповідач, є працюючим, здоровий чоловіком й має змогу надавати матеріальну допомогу для належного утримання дітей. Наскільки відомо позивачу, відповідач працює в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Крім цього, відповідач придбав квартиру в с. Дубриничі, де й зараз проживає.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представник адвокат Моняк О.В. подала в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі. Також зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили такі задовольнити.

Відповідач в судове засідання також не з`явився, хоча повідомлявся про розгляд справи, не повідомивши суд про причини своєї неявки.

Зважаючи на наведене, суд розглянув справу без участі сторін на підставі наявних у ній доказів.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що за рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2012 року, вбачається, що з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 450 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 відсотків встановленого розміру прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, починаючи з 13.02.2012 року і до їх повноліття.

З копії виданих свідоцтв про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 05.09.2008 року серії НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.08.2009 року серії НОМЕР_2 вбачається, що діти сторін є неповнолітнім.

З довідки державного реєстратора відділу ЦУНАП Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області від 27.03.2023 року № 348 вбачається, що позивач ОСОБА_1 та її неповнолітні доньки зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 .

З довідок Великоберезнянського ліцею Великоберезнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської областівід 27.03.2023 № 94, №95 вбачається що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , навчаються в 8 та 9 класах вказаного навчального закладу.

З довідки про доходи виданої ФОП ОСОБА_5 від 24.03.2023 року № 18, вбачається що позивачка отримує мінімальну заробітну плата.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до положення ст.3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Згідно ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року суд, повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення(ч.1 ст.184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183,184 СК України.

Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

В п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, № 3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, № 3, вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

За правилами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5,10,12,13,19,76-82,133,263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2012 року в цивільній справі №702/419/12 та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 (паспорт № НОМЕР_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Починаючи з дня набрання рішенням законної сили, припинити стягнення аліментів на підставі рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2012 року в цивільній справі №702/419/12. Виданий на підставі вказаного рішення виконавчий лист відкликати та долучити до справи.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів після його проголошення апеляційної скарги (сторонами, які не були при цьому присутні в той же строк, з дня отримання ними копії цього рішення) і набере законної сили після закінчення вищезазначеного строку, якщо не буде оскаржене, а в разі оскарження після апеляційного розгляду справи, якщо не буде скасоване.

Головуючий Тарасевич П.П.