КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/9350/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Березовенко Р.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2022 року у складі судді Хромової О.О.,

у цивільній справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" звернулося у суд із позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 43 016 грн 44 коп.; спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води - 4 518 грн 64 коп.; спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення - 103 087 грн 08 коп.; спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води - 4 294 грн 95 коп.; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - 33 грн та судовий збір - 2 323 грн 76 коп.

Позов обґрунтовано тим, що з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП "Київтеплоенерго".

На виконання вимог Закону КП "Київтеплоенерго", на підставі типового договору, підготовлено та опубліковано договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті "Хрещатик" від 28.03.2018 року № 34 (5085).

Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.

Квартира відповідачки під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг. Відповідачка від послуг у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).

З огляду на що, виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: позивач надає послуги, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідачка споживає надані послуги та зобов`язаний оплатити їх вартість.

Між тим, відповідачка своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.03.2021 складає 107 382 грн 03 коп. (заборгованість за послуги з централізованого опалення - 103 087 грн 08 коп., заборгованість з централізованого постачання гарячої води - 4 294 грн 95 коп.).

Крім того, позивач на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018, укладеного з ПАТ "Київенерго", прийняв право вимоги до відповідачки з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 47 535 грн 08 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2022 року позов КП «Київтеплоенерго» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 43 016 грн 44 коп. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 518 грн 64 коп., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 103 087 грн 08 коп. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 294 грн 95 коп., що в загальному розмірі становить 154 917 грн 11 коп. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка посилаючись на порушення норм процесуального права, не правильне застосування норм матеріального, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з моменту набуття права власності на квартиру, ніхто в ній не проживав, не споживав теплову енергію, постачання гарячої води також не здійснювалося, а тому нарахування заборгованості є незаконним.

Вказано, що позивачем після ухвалення рішення, перераховано суму заборгованості, та в особистому кабінеті КП "Київтеплоенерго" зазначена інша сума заборгованості, а саме: 69 270 грн, а тому заборгованість до 01.05.2018 та після 01.05.2018 є необґрунтованою.

Зазначено, що передача боргу за договором відступлення не підтверджує обґрунтованість такого боргу з огляду на відсутність будь-яких інших доказів. Відповідачка вважає, що позивачем не доведено факт утворення заборгованості з 18.10.2012 по 01.05.2018.

При цьому скаржниця заявляє про пропуск строку позовної давності за вимогами до 01.05.2018, посилаючись на те, що була позбавлена права заявити таке клопотання в суді першої інстанції, з огляду на неналежне повідомлення її про розгляд справи судом.

У відзиві на апеляційну скаргу КП "Київтеплоенерго" просить рішення районного суду залишити його без змін, а апеляційну скарга доводи якої не підтверджені жодними доказами залишити без задоволення.

Вказує, що відповідачка вказує на пропуск строку позовної давності, проте він не є пропущеним з огляду на те, що він починає обраховуватися з березня 2017 року.

Зазначає, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за надані послуги ПАТ «Київенерго» до 01.05.2018 на суму 47 535 грн 08 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно положень ч. 4 ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку про необхідність перегляду судового рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не повністю відповідає з огляду на наступне.

Так, ухвалюючи у справі судове рішення суд першої інстанції допустив порушення норм цивільного процесуального законодавства, що є підставою для обов`язкового скасування рішення суду та ухвалення у справі нового судового рішення у справі.

Згідно частин 6 і 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За приписам п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції у відсутність учасника справи - відповідачки та належних доказів про вручення їй ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви та доданих до неї документів матеріали справи не містять.

Так, з копії паспорта відповідачки убачається, що остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 99) про що також вказано в позовній заяві.

При цьому варто врахувати й те, що датою народження ОСОБА_1 в паспорті є ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 98 на звороті), вказана дата народження зазначена і в позовній заяві, між тим з довідки про реєстрацію місця проживання убачається, що дата народження ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 64), а адреса реєстрації АДРЕСА_2 .

Отже, матеріали справи не містять відомостей про направлення судом поштової кореспонденції за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована відповідачка, а розписка наявна у справі (а.с. 84) не підтверджує отримання ОСОБА_1 повідомлення про розгляд справи, з огляду на те, що вона не зареєстрована у АДРЕСА_2 .

З врахуванням викладеного колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі "Лопушанський проти України" у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п. 1 ст. 6 Конвенції.

Розглянувши справу у відсутність відповідачки, яка взагалі не була обізнана про розгляд даної справи, суд допустив порушення процесуального принципу рівності сторін, що позбавило відповідача висунути свої заперечення і доводи проти заяви, поданої позивачем, в тому числі при розгляді справи судом першої інстанції, у зв`язку з чим вказане рішення суду відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню із ухвалення апеляційним судом нового судового рішення по суті спору.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Зі справи убачається, що ОСОБА_1 з 18.10.2012 є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с. 80).

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП "Київтеплоенерго" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

З 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП "Київтеплоенерго".

11 жовтня 2018 року між ПАТ "Київенерго" та КП "Київтеплоенерго" укладено договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого ПАТ "Київенерго" відступило право вимоги, а КП "Київтеплоенерго" набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку № 2 до цього договору (а.с. 54).

Відповідно до додатку № 1 та № 2 до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) КП "Київтеплоенерго" "набуло право вимоги відносно ОСОБА_1 по стягненню заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 43 016 грн 44 коп. та заборгованості за послуги гарячого водопостачання в розмірі 4 518 грн 64 коп. (а.с. 31-32).

Долучено до справи й деталізований розрахунок, відповідно до якого указана заборгованість виникла за період з 01.08.2016 по 01.05.2018 (а.с.160, 161).

Згідно даних долученого до справи позивачем розрахунку, який узгоджується з сукупністю зібраних у справі доказів, за період з 01.05.2018 по 28.02.2021 заборгованість відповідачки щодо оплати послуг з централізованого опалення становить 103 087 грн 08 коп. та за послуги з централізованого постачання гарячої води - 4 294 грн 95 коп. (а.с.3).

Згідно з ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Споживач має право, в тому числі, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, проте, такому право прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ст. 7 вказано Закону).

За змістом ч. 1 ст. 9 та ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Пунктами 33, 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року за N 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 р. N 1022), передбачено, що плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил таМетодики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Як свідчать матеріали справи, власником квартири АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_1 , на яку й відкрито особовий рахунок за цією адресою.

Установлено, що за період перебування квартири у власності відповідачки, плата за користування послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання не вносилася, адолучений до справи розрахунок за період з 01.05.2018 по 28.02.2021не спростовано, тому колегія суддів вважає доведеними вимоги позову щодо стягнення з відповідачки заборгованості за спожиті з 01.05.2018 по 28.02.2021 послуги з централізованого опалення в сумі 103 087 грн 08 коп. та послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 4 294 грн 95 коп.

Що стосується вимог позову про стягнення заборгованості за період до 01.05.2018, колегія суддів вважає звернути увагу на наступне.

Так, ОСОБА_1 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч. ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто, за змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.

З огляду на те, що матеріали не містять доказів про повідомлення відповідачки за адресою її проживання, про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, а тому є правові підстави для розгляду заявленого нею клопотання про застосування наслідків спливу строків давності апеляційним судом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", що набрав чинності з 02 квітня 2020 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою КМУ від 11 березня 2020 року за № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12 березня 2020 року, що діяв до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Установлено, що 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким доповнений Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), визначені статтями 257,258,362, 559,681, 728, 786,1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Відповідно до даних долученого до справи позивачем розрахунку заборгованості, який відповідає обставинам справи, заборгованість ОСОБА_1 за період 01.08.2016 по 01.05.2018 по оплаті послуг з централізованого опалення становить 43 016 грн 44 коп., а по оплаті послуг з постачання гарячої води - 4 518 грн 64 коп., (а.с. 3, 160, 161).

При вирішенні спору підлягає врахуванню та обставина, що положеннями пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності було продовжено.

Разом з тим вказані положення законодавства не підлягають до застосування до правовідносин, строк позовної давності яких минув на час їх прийняття.

А отже позовні вимоги про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості з опалення та постачання гарячої води за період з серпня 2016 року до березня 2017 року хоча і є обґрунтованими, так як матеріали справи не містять даних про сплату цих послуг, проте задоволенню не підлягають з підстав пропуску позивачем строку позовної давності та подання ОСОБА_1 заяви про застосування такого строку.

Отже, з урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає наявними правові підстави до стягнення з відповідачки заборгованості в межах строку позовної давності за період з березня 2017 року по 01 травня 2018 року за надані послуги з централізованого опалення, в сумі 27 546 грн 64 коп., (43 016,44 - 15 469, 80 грн) та централізованого постачання гарячої води в сумі 2 773 грн 54 коп. (4 518, 64 - 1 745,10).

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Аналізуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що КП "Київтеплоенерго" в межах строку позовної давності є право на стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, спожиті за період з березня 2017 року до 01 травня 2018 року, а також з 01 травня 2018 року по 28 лютого 2021 року.

Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження за результатами апеляційного перегляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення районного суду підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а по справі слід ухвалити нове судове рішення про задоволення позову частково й стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення в сумі 27 546 грн 64 коп., за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 2 773 грн 54 коп., а також за період з 01.05.2018 по 28.02.2021 за послуги з централізованого опалення в сумі 103 087 грн 08 коп. та за послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 4 294 грн 95 коп.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та вимог позову частково, апеляційний суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, вважає, що понесені позивачем витрати у зв`язку з розглядом цієї справи підлягають компенсації пропорційно до задоволених позовних вимог. Відсоток задоволених позовних вимог становить приблизно 88,86%, а отже з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати пов`язані з оплатою судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 064 грн 89 коп. (2323,76*88,86%).

При цьому враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, на користь скаржника з позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 097 грн 33 коп. (3 485,64*88,86%).

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 квітня 2022 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у сумі 27 546 грн 64 коп., за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 2 773 грн 54 коп., а також з 01 травня 2018 року по 28 лютого 2021 року послуги з централізованого опалення в сумі 103 087 грн 08 коп. та послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 4 294 грн 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2 064 грн 89 коп.

Стягнути з комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 097 грн 33 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: