Номер провадження: 22-ц/813/6968/23
Головуючий у першій інстанції Коваленко О.Б.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Гуденко Д.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції України

треті особи Інспектор Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гусєв Сергій Олегович, Державна казначейська служба України

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Департамента патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Коваленко О.Б., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, - Інспектор Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гусєв Сергій Олегович, Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, - Інспектор Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гусєв Сергій Олегович, Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами. Позивачка просить стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на її користь 10234,34 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди, завданої незаконним діями службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції щодо тимчасового затримання та вилучення транспортного засобу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2021 року у справі № 523-785/21, позовні вимоги були задоволені: скасована постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 621134 від 01.12.2020 року про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.122 КУпАП, та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., а провадження по справі - закрито. Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2021 року апеляційна скарга Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України на рішення Суворовського районного міста Одеси від 18.05.2021 року повернута апелянту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору, - Інспектор Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гусєв Сергій Олегович, Державна казначейська служба України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами - задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2980 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди - 5000 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції виходив з того, що 18.05.2021 р. рішенням Суворовського районного суду м. Одеси адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Одеській області, Інспектора Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гусєва Сергія Олеговича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволено в повному обсязі. Рішення набрало законної сили 31.05.2021 року.

Суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог у частині компенсації витрат на доставку ТЗ, подачу евакуатора, завантаження/розвантаження, зберігання ТЗ. На думку суду, вимоги щодо компенсації витрат на проїзд у громадському транспорті, витрати на копіювання, запис відеодисків та інші є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Також суд вважає, що позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права, а тому наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 ..

Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою в якій просить рішення суду скасувати в частині стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2980 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що рішення суду у частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, а саме визначення розміру сум відшкодування матеріальної та моральної шкоди є необ`єктивним, необґрунтованим, не відповідає нормам матеріального та права, принципам і завданням цивільного судочинства.

ОСОБА_1 у позовній заяві надала всі можливі докази по справі, які судом не було взято до уваги.

28.04.2023 р. у судовому засіданні Київського районного суду м. Одеси суддею Коваленко О.Б. була прийнята до розгляду та долучена до провадження заява про збільшення позовних вимог, але у рішенні вона не була згадана та не була прийнята до уваги.

Всі відомості, стосовно судового розгляду, чеки на придбання ліків, квитанції з послуг копіювального центру, листування зі сторонами по справі, своєчасно, у належному виді, надані до суду ОСОБА_1 , містять всі необхідні реквізити, печатки, підписи тощо.

Вважає доводи суду, щодо призначення матеріальної шкоди, порушують вимоги ст. 263 ЦПК України, згідно якої судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, але в спірному рішенні, відсутня належна правова оцінка кожному доказу, наданому у судових засіданнях щодо вимоги компенсації витрат на проїзд у громадському транспорті, витрат на копіювання, запис відеодисків та інше, що у сукупності з витратами на доставку ТЗ, подачу евакуатора, завантаження/розвантаження, зберігання ТЗ, матеріальну шкоду завдану відповідачем у розмірі 14237,84 грн.

Вказує, що доводи суду, щодо призначення моральної шкоди, порушують вимоги ст. 263 ЦПК України, згідно якої судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, але в спірному рішенні суд тільки перерахував загальні норми права, на підставі яких приймається рішення про визначення розміру відшкодування моральної шкоди, та немає жодних посилань на з`ясовані в суді обставини, докази, які стали підставою, для часткового задоволення позовних вимог. Вважає, що суд, проявив однобічність, формалізований підхід.

Доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції

Департамент патрульної поліції також звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Вказує, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2023 у справі №947/38874/21 в частині задоволених позовних вимог прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому дане рішення підлягає скасуванню.

Департамент патрульної поліції, ні його територіальний підрозділ - УПП в Одеській області ДПП не є органом, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органом досудового розслідування, прокуратурою чи судом , а тому норми ч. 1 ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають застосуванню у даних правовідносинах.

Позивач стверджує, що неправомірні, протиправні, незаконні дії працівників відповідача, встановлені рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2021р. у справі №523/785/21.

Однак, вищевказане рішення не містить факту визнання дій працівників УПП в Одеській області ДПП неправомірними.

Таким чином, відсутня обов`язкова умова (неправомірні дії) для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади або посадових осіб органу державної влади у вигляді стягнення шкоди.

Сам лише факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є належним доказом втрат немайнового характеру позивача внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під судом, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями відповідачів та вини відповідачів заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Виходячи із викладеного, сам по собі факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяний йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки судове рішення, яким скасований протокол про притягнення до адміністративної відповідальності безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

Дана правова позиція висловлена у постанові Одеського апеляційного суду у справі № 947/16564/20 від 02.07.2021 року.

Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу шкоди. Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного суду викладеного у постанові від 21.10.2020 у справі №312/262/18.

Позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами, в чому саме полягає спричинена йому моральна шкода, в зв`язку з чим вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_1 транспортного засобу «Suzuki Swift» номерний знак НОМЕР_2 , маса без навантаження даного транспортного засобу складає 960 кг. Таким чином, послуги за транспортування транспортного засобу на спеціальний майданчик (стоянку) склали 600 грн.

Транспортний засіб «Suzuki Swift» номерний знак НОМЕР_2 перебував на спеціальному майданчику (стоянці) з 28.11.2020 по 01.12.2020 (4 дні). За кожен день зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику (стоян , позивач мав сплатити по 120 грн. за добу. Таким чином, послуги за зберігання транспортного засобу «Suzuki Swift» номерний знак НОМЕР_2 на спеціальному майданчику стоянці склали (4*120-480) 480 грн.

Квитанція надана позивачем про сплату послуг за транспортування транспортного засобу на спеціальний майданчик (стоянку) на суму 2500 грн. є необґрунтованою, та суперечить затвердженим тарифам.

Більш того, грошові кошти за транспортування транспортного засобу на суму 2500 грн. були перераховані на рахунок СПД ОСОБА_3 , а грошові кошти за зберігання транспортного засобу на суму 480 грн. були перераховані на рахунок ГУНП в Одеській області.

Департамент патрульної поліції не отримував зазначених коштів, а суму повернення зазначених сум має бути здійснено з рахунків отримувачів.

Позивач сплатила суму штрафу у розмірі 510 грн. відповідно до постанови серії ДП018№ 621134 від 01.12.2020 на рахунок Департаменту патрульної поліції. На виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2021 у справі №523/785/21, відповідно наказу Департаменту патрульної поліції №1372 від 20.04.2016 року «Про повернення сум штрафів», позивачу було повернуто сплачений штраф у розмірі 510 грн., що підтверджується випискою з рахунку клієнта № /0928 від 28.09.2021 акціонерного банку «Південний» наданою позивачем.

Позиція учасників у справі.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги позивачем було надано відзив на апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції, відповідно до якого просила у задоволенні апеляційної скарги Департамента патрульної поліції відмовити, а апеляційну скаргу позивача задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначено, що апеляційна скарга є необґрунтованою, протиправною, такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, та не підлягає задоволенню.

Вказує, що відповідач вірно зазначає, що не є органом, що здійснює оперативно- розшукову діяльність, органом досудового розслідування, прокуратури або суду. Проте, численна практика Верховного Суду, норми статей 1173, 1174 ЦК України чітко визначають коло суб`єктів органів державної влади, до яких і відноситься відповідач. Та, як наслідок, саме відповідач повинен нести відповідальність у тому числі матеріальну шкоду, завданій фізичній особі - позивачу, оскільки норми статей 1173, 1174 ЦК України є нормами прямої дії.

У своїй апеляційній скарзі відповідач невірно посилається на те, що неправомірні, протиправні, незаконні дії працівників відповідача не встановлені у рішенні від 18.05.2021. чим навмисно вводить суд в оману.

Твердження відповідача щодо створення перешкод для руху потягів ґрунтується на припущеннях, що не може бути покладено у винність ОСОБА_1 ..

Наслідок безпідставності притягнення до адміністративної відповідальності позивача та здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні, протиправні дії посадових та службових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження, яке і є правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, що узгоджується з позицією Верховного суду.

Всі витрати, які поніс позивач при незаконних діях відповідача надані до суду.

Не погоджуючись з доводами апеляційної скарги представником Державної казначейської служби України було надано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідно до якого просила у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, а рішення Київського районного суду від 09.06.2023 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначено, що Державна казначейська служба України апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнає, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Вказує, що ні Департамент патрульної поліції, ні його територіальні органи не є органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратурою чи судом, а тому положення частин 1,2 статті 1176 ЦК України та Закону про відшкодування шкоди не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Тому, у разі відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими ; особами (статтями 1173,1174 ЦК України).

Так, ОСОБА_1 , як на підставу для відшкодування шкоди , посилається на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2021, яким скасовано постанову про адміністративне правопорушення та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , однак вищевказаним судовим рішенням не встановлено незаконність дій відповідача. Крім того, сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу шкоди. Зазначена позиція Казначейства узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21.10.2020 по справі №312/262/18.

Таким чином, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає: Аналогічний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №686/13212/19, провадження №61-21982св19).

Оскільки, дії працівників відповідача не були визнані незаконними тому і шкода не підлягає відшкодуванню за рахунок Державного бюджету України.

Отже, вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування на її користь моральної та матеріальної шкоди з Державного бюджету України є помилковим і та не підлягають задоволенню судом першої інстанції, а тому підлягають скасуванню за результатами апеляційного перегляду рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.06.2023 по справі №947/38874/21.

Крім того, представником Державної казначейської служби України було надано відзив на апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції, відповідно до якого просила задовольнити їх апеляційну скаргу, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Щодо явки сторін.

Сторони з`явились в судове засідання та надали суду свої пояснення . Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України було повернуто через несплату судового збору.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін та позивачку , оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ст. 55 Конституції України).

Статтею 56 Конституції України закріплено право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Матеріалами справи встановлено, що 01 грудня 2020 року інспектор Управління патрульної поліції в Одеській області Гусев С.О., за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова,буд.№5 склав відносно ОСОБА_1 постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності за скоєння порушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП та застосував до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Підставою притягнення до адмінвідповідальності інспектором було зазначено, що ОСОБА_1 28.11.2020р. за адресою: АДРЕСА_1 здійснила зупинку та стоянку ТЗ марки «Судзуки», р/н НОМЕР_3 біля залізно-дорожніх шляхів, а саме між ними, чим унеможливила рух інших транспортних засобів, а саме потягів, чим порушила п.п.15.10д ПДР (т. 1 а.с. 16).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року (справа №523/785/21) адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції в Одеській області, Інспектора Управління патрульної поліції Одеської області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гусєва Сергія Олеговича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задоволено в повному обсязі. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки в автоматичному режимі серії ДПО 18 №621134 від 01.12.2020 року за ч. 3 ст.122 КУпАП на ОСОБА_1 у розмірі 510 гривень. Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 за ч. 3 ст.122 КУпАП закрито (т. 1 а.с. 28-30).

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2021 року апеляційна скарга Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України на рішення Суворовського районного міста Одеси від 18.05.2021 року повернуто апелянту (т. 1 а.с. 32).

Згідно акту №470 від 28.11.2020 року виконаних робіт по доставці на спецмайданчик, рахунку №470 від 28.11.2020 року та квитанції позивачка сплатила на рахунок обслуговуючого майданчик - ФОП ОСОБА_4 1500 гривень за доставку транспортного засобу; 500 гривень за подачу евакуатора; 500,00 гривень за завантаження/розвантаження транспортного засобу, з оплатою банківської комісії у розмірі 25 гривень. Також, за зберігання транспортного засобу сплатила 480 гривень (одержувач Головне управління національної поліції в Одеській області), з оплатою банківської комісії у розмірі 10 гривень (т. 1 а.с. 17-18).

В позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з Державного бюджету України 10234,34 гривень у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, яка заподіяна їй посадовими особами Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції України, та яка складається із: матеріальних витрат, які були понесені у зв`язку із намаганням повернути транспортний засіб із спец майданчику; оплата банківських комісій, витрат на проїзд на маршрутному таксі та у міському громадському електротранспорті на момент відсутності її автомобіля в період судового розгляду справи в Суворовському районному суді м. Одеси; поштові відправлення до свідків; банківські витрати у вигляді нарахувань комісій. Крім того, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з Державного бюджету України 30000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції вірно виходив із того, що оскільки рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.05.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДПО 18 №621134 від 01.12.2020 року за ч. 3 ст.122 КУпАП, про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, позивачка має правові підстави для відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Згідно з пунктом 5 статті 3 вищезазначеного Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Такого висновку дійшов Верховний Суду, зокрема в постановах від 18 травня 2022 року у справі №158/272/21, від 31 серпня 2022 року у справі №289/865/21.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), викладений правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Також в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20(провадження № 61-922св21), від 16 лютого 2022 року у справі № 522/10241/19 (провадження № 61-18178св21).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції, про те що оскільки територіальний підрозділ - УПП в Одеській області ДПП не є органом, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органом досудового розслідування, прокуратурою чи судом, тому норми ч. 1 ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають застосуванню у даних правовідносинах, відхиляються та не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки суперечать актуальній практиці Верховного Суду яка обгрунтовує іншими нормами захист порушених прав позивачки.

Щодо доводів апеляційних скарг про відшкодування матеріальної шкоди.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з Державного бюджету України на користь позивача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2980 гривень, суд першої інстанції вірно виходив із того, що позовні вимоги в частині компенсації витрат на доставку ТЗ, подачу евакуатора, завантаження/розвантаження, зберігання ТЗ, є доведеними, при цьому позовні вимог у частині компенсації витрат на проїзд у громадському транспорті, витрат на копіювання, запис відеодисків, на поштові відправлення до свідків, витрати у вигляді банківських нарахувань комісій є недоведеними, тому задоволенню не підлягають.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Слід також зазначити, що надані позивачем копії квитків для проїзду в міському автобусі, міському маршрутному таксі та копії квитків для проїзду в міському електротранспорті (т. 1 а.с. 20-25), в жодній мірі не можуть доводи витрати позивачки ОСОБА_1 за проїзд в період судового розгляду справи №523/785/21 в Суворовському районному суді м. Одеси.

Надані позивачем докази щодо витрат на копіювання, запис відеодисків, на поштові відправлення до свідків, витрат у вигляді банківських нарахувань комісій, апеляційним судом також визнаються є недоведеними, оскільки позивачем не доведено неминучість їх вчинення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині визнаються недоведеними та не приймаються апеляційним судом.

Щодо доводів Департаменту патрульної поліції про необгрунтованість відшкодування позивачці моральної шкоди.

Суд першої інстанції, врахував висновки Верховного Суду щодо застосування статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та дійшов правильного висновку, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача, судом враховано ступінь моральних страждань позивача, короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».

Так, судом встановлено, та не спростовано матеріалами справи та сторонами те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18 травня 2021 року (справа №523/785/21) адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки в автоматичному режимі серії ДПО 18 №621134 від 01.12.2020 року за ч. 3 ст.122 КУпАП на ОСОБА_1 у розмірі 510 гривень. Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 за ч. 3 ст.122 КУпАП закрито.

Підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинним рішенням суду порушення законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого їй були завдані душевні страждання.

Таким чином, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди вірно врахував обставини, які мають суттєве значення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, час та зусилля, які були необхідні ОСОБА_1 , для відновлення порушених прав, вимоги розумності і справедливості і вірно визначив моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень, тому не заслуговують на увагу доводи позивача, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не в повній мірі врахував вимоги частини 3 статті 23 ЦК України та практику Європейського суду з прав людини.

Виходячи з наведеного доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо розміру відшкодування, в цій частині визнаються недоведеними належними доказами та не приймаються апеляційним судом.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення, які встановлені у справі, та суб`єктивним тлумаченням норм законодавства.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що у цій справі суд першої інстанцій дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, правильно встановив підстави, розмір та порядок відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1 , і дійшов обґрунтованого та справедливого висновку про часткове задоволення її позову.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департамента патрульної поліції залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова