ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1687/23Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/830/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

апелянтки ОСОБА_1 та її представника

адвоката Сідорової І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №601/1687/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Сідорова Ірина Анатоліївна на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 10.07.2023 року, постановлену суддею Білосевич Г.С., дату складення повного тексту не зазначено у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Кременецький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі в Тернопільській області Західного управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про встановлення факту батьківства.

Обґрунтовуючи заяву просила встановити факт, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 у бою під час виконання бойового завдання за призначенням із забезпечення оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф поблизу населеного пункту Левадне Запорізької області, є біологічним батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 та внести зміни до актового запису №101, зазначивши у відповідній графі замість " ОСОБА_4 , громадянин України" - " ОСОБА_3 , громадянин України". Посилалась на дані молекулярно-генетичного дослідження, згідно яких ймовірність батьківства становить - 99,99978%. Вказувала, що встановлення факту батьківства необхідне для реалізації в майбутньому особистих майнових та немайнових прав дочки ОСОБА_2 .

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 10.07.2023 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

В апеляційній скарзі представник апелянтки, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просила скасувати ухвалу суду та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказувала, що для заявниці важливим є саме визначення походження її дитини від конкретної особи - батька, який є померлим і незадовго до своєї смерті ініціював процес визнання свого батьківства щодо доньки заявниці. Саме лише зазначення того, що ОСОБА_3 загинув під час війни, не свідчить про існування спору про будь-які права його дитини, будь яких доказів про звернення заявниці до Міністерства оборони України, з метою вирішення питань про які зазначалось в оскаржуваній ухвалі суду, в матеріалах справи немає. Посилається на постанову Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі №165/2486/19, в якій підтримані раніше висловлені Верховним Судом висновки щодо того, що процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 22.03.2023 року у справі №290/289/22-ц, оскільки обставини вказаної справи не є подібними до обставин у даній справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні апелянтка та її представник підтримали вимоги апеляційної скарги з мотивів зазначеній у ній.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог і доводів апеляційної скарги, заслухавши апелянтку та її представника, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги заявниці пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за дитиною певного соціально-правового статусу для отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, оскільки виходячи з положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дитина має право на отримання одноразової грошової допомоги, а тому за своїм предметом та можливими правовими наслідками її вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, отже не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, а підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Пунктом 5 частини другої ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Частиною 1 статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до частини 1 статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини 1 статті 130 СК України є смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення його померлим.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За правилами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, a якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, встановлення юридичного факту, зокрема, факту батьківства, можливо як в порядку окремого провадження, так і в порядку позовного провадження залежно від наявності спору про право цивільне.

При цьому процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року в справі № 640/10329/16 (провадження № 61-38св18).

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), на яку посилається суд першої інстанції, Верховний Суд виснував, що в аналізі застосування частини шостої статті 294 ЦПК України слід виходити з того, що залишити без розгляду заяву, подану в порядку окремого провадження, у зв`язку із встановленням існування спору про право можливо виключно у тому разі, якщо виявлений спір можливо вирішити саме в порядку цивільного судочинства. Якщо ж такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, суд повинен закрити провадження у справі (або відмовити у відкритті провадження на стадії прийняття поданої заяви) із зазначенням правильного для вирішення такого правового питання виду судочинства.

Також Верховний Суд звертав увагу, що при визначенні юрисдикції спору суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду.

У справі № 290/289/22-ц заявник звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, заінтересовані особи: військова частина та Міністерство оборони України. Встановивши, що між заявником та Міністерством оборони України виник спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за нею певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги сім`ї військовослужбовця, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявниці, їх виникненням, існуванням та припиненням, Верховний Суд дійшов висновку, що за предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, не підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства, а тому закрив провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання про нерелевантність застосування судом першої інстанції правового висновку Верховного Суду, що міститься у справі № 290/289/22-ц, оскільки обставини вказаної справи не є подібними до обставин справи, що є предметом апеляційного розгляду.

Факт встановлення батьківства не можна пов`язувати виключно з можливим правом на отримання дитиною одноразової грошової допомоги, з огляду на те, що результати молекулярно-генетичного дослідження, які підтверджують імовірність батьківства у даному випадку на 99.99978%, датовані 03.05.2022 року, що свідчить про те, що ОСОБА_3 проявляв бажання дізнатись про те чи є він батьком дочки ОСОБА_2 , оскільки надавав для цього необхідний біологічний матеріал. Хоча дитина, відповідно до положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», має право на отримання одноразової грошової допомоги, в даному випадку, при розгляді цієї справи, ставиться лише питання про визнання факту батьківства, а тому спір про право відсутній, з огляду на забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією про права дитини права неповнолітньої дитини знати свого батька.

Висновок суду першої інстанції про те, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є передчасним, оскільки ґрунтується на припущеннях, без з`ясування усіх дійсних обставин справи.

Разом із тим, якщо під час судового розгляду справи у порядку окремого провадження та дослідження всіх обставин справи буде встановлено спір про право, який вирішується в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, то це є підставою для залишення заяви без розгляду із роз`ясненням заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Якщо ж з огляду на мету звернення заявниці до суду такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, оскільки спір існує у сфері публічно-правових відносин, то це є підставою для закриття провадження у справі із зазначенням про те, що такий спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Сідорова Ірина Анатоліївна - задовольнити.

Ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 10.07.2023 року - скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2023 року.

Головуюча Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Костів О.З.