Справа № 344/2463/23
Провадження № 2/344/1411/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Дементьєвої А.О.; Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк Катерина Федорівна про визнання заповіту недійсним

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк Катерина Федорівна про визнання заповіту недійсним, мотивуючи тим, що 27.03.2000р. він з дружиною ОСОБА_3 відповідно до розпорядження міського голови №130 -р отримали у власність житло( квартиру) АДРЕСА_1 . Дана квартира належить Позивачу та його дружині на праві спільної сумісної власності в рівних долях. ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина Позивача у віці 82 років померла. Позивач звернувся до Приватного нотаріуса Глущенко І.В. із заявою про видачу свідоцтва право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири по АДРЕСА_2 . При зверненні до нотаріса із вище зазначеною заявою Позивач дізнався про те, що є наявний заповіт складений покійною дружиною. Спадкоємцем в заповіті вказана ОСОБА_2 , яка є далекою родичкою. Складення заповіту дружиною Позивача викликає сумнів, оскільки дружина Позивача в лютому 1982 р. отримала травму голови, яка призвела до тяжких наслідків. Зокрема після отриманої травми голови та хребта перебувала на довгому лікуванні. Такі травми в свою чергу призвели до паралічу кінцівок дружини та відповідно унеможливили вільне пересування її. Тобто вона постійно потребувала медичного догляду ( лікування), а також сторонньої допомоги в період коли перебувала в дома, оскільки була прикута до ліжка . Після 6 років лікування дружина отримала 2-гу групу інвалідності безстроково. З часом вказані травми призвели до втрати пам?яті дружиною спочатку часткової, а пізніше повної . З 2000 року дружина Позивача вже не могла чітко пригадати свого прізвища, імені та по батькові , а також місця проживання та інших персональних даних. Отже, волевиявлення дружини позивача не могло бути вільним та відповідати її внутрішній волі. Крім того ОСОБА_2 ніколи не цікавилась здоров?ям своєї родички, ніколи нічим не допомагала та в принципі особливо не провідувала. Тобто ніякого відношення до сім?ї Позивача не мала. Просив визнати заповіт недійсним.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив, просив відмовити.

Державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк Катерина Федорівна в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , перебували в зареєстрованому шлюбу з 10.02.1980 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.19).

ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 05.05.2022 року (а.с.18).

Згідно свідоцтва про право власності від 04.05.2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира по АДРЕСА_2 в рівних долях (а.с.8).

Згідно заповіту посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської нотаріальної контори від 27.11.2002 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає по АДРЕСА_2 , на випадок своєї смерті зробила розпорядження: все належне їй майно, де б воно не було та з чого би воно не скаладалося, і взагалі все те, що її належатиме і на що вона законом матиме право, заповіла ОСОБА_4 . Заяву підписала ОСОБА_3 о 13.00 год.45 хв. В присутності нотаріуса. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено (а.с.61).

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частиною 3 ст. 1254 ЦК України визначено, що кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Крім того, відповідно до положень ст. 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

В той же час, жодної з передбачених статтею 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.

Як підставу для визнання недійсним заповіту, посвідченого 27.11.2022 року, позивач зазначає, що його дружина важко хворіла, отримала у 1982 році травму голови, внаслідок чого у неї наступив параліч кінцівок та вона не могла вільно пересуватися. Вона постійно поребувала стороннього медичного догляду а також сторонньої допомоги в період коли перебувала вдома, оскільки була прикута до ліжка. Його дружина отримала ІІ групу інвалідності безстровоко. З 2000 року вона вже не могла чітко пригадати свого прізвище, імені та по батькові, а також інших персональних даних.

Однак, будь-які конкретні описи хворобливих змін психічної діяльності відсутні.

Доводи позивача, щодо відсутності вільного волевиявлення заповідача на момент вчинення оспорюваного правочину, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами дослідженими судом в судовому засіданні.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На позивача покладений обов`язок довести в суді ті обставини, що позивач уповноважений звертатися до суду з відповідним позовом і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень цивільного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 76-83 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів позивачі не надали.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що обґрунтованість вимог позивача спростовуються змістом оспорюванного заповіту та іншими матеріалами справи, які не містять доказів відсутності вільного волевиявлення заповідача та недостатньої дієздатності заповідача на момент складання заповіту і порушення визначених законом умов його складання.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи встановлені судом обставини справи, приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання заповіту, складеного 27.11.2002 року ОСОБА_3 , посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори недійсним, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-268 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 215, 1247 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Андрусяк Катерина Федорівна про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 13.10.2023 року.

Суддя Пастернак І.А.