Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/355/23

31 травня 2023 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Решетова В. В.,

з участю секретаря Остапишин І. Р.,

представника позивача ОСОБА_7

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-х осіб: органу опіки та піклування в особі Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області, Дзвиняцької сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області та Івано-Франківської РДА Івано-Франківської області Івано-Франківської районної військової адміністрації про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, якою просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем.

Позовна заява, обгрунтована тим що, позивач ОСОБА_2 , перебував з відповідачем ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі.

У шлюбі в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є малолітньою.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2021 року шлюб між ними розірвано. На момент розірвання шлюбу спору між позивачем та відповідачем про місце проживання дитини не було і після припинення шлюбних відносин донька ОСОБА_4 , залишилася проживати разом із мамою ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

На даний час відповідачка має намір виїхати за кордон на роботу, а доньку ОСОБА_4 залишити під наглядом своїх батьків, але позивач не погоджується з пропозицією відповідача про те, щоб їхня донька ОСОБА_4 проживала разом з її батьками, так як це буде порушенням його батьківських прав. Також відповідачка ОСОБА_1 , відмовилася укласти письмову угоду про те, щоб донька ОСОБА_4 проживала разом зі позивачем.

Позивач вважає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а також ні відповідач, яка немає самостійного заробітку чи інших доходів, ні її батьки, які є особами похилого віку (батькові 69, а мамі 61 рік) і часто хворіють, не можуть забезпечити малолітній ОСОБА_4 належного утримання та виховання, а тому вважає, що місцем проживання доньки ОСОБА_4 слід визначити разом з ним, як батьком дитини. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні проти позову заперечила та просила в його задоволенні відмовити, оскільки вона хоче залишити доньку проживати зі своїми батьками, на час свого перебування за кордоном, оскільки коштів, які на утримання доньки надає позивач не вистачає, вона вимушена їхати за кордон на заробітки.

Представники Дзвиняцької сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області та Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області в судове засідання не з`явилися. Подали суду заяву, у якій просили справу розглянути без їх участі.

Свідок на стороні відповідача ОСОБА_6 , який доводиться батьком ОСОБА_1 , в судовому засіданні пояснив, що вони з дружиною вже люди поважного віку 69 та 61 рік виповнилося, які часто хворіють. Вони від онуки не відмовляються, але якщо жінка захворіє (останній рік в лікарні перебувала на лікуванні 6 разів), то йому ні на кого буде залишити онуку. Дитина дуже розумна та активна, тому вони вже за нею не встигають слідкувати та сильно втомлюються. Він хоче щоб дитина залишилася жити з батьком, який може забезпечити її всім необхідним та виховати належним чином. Крім того у нього є надія, що його донька та колишній зять ще відновлять сімейні стосунки та будуть проживати разом.

Суд вислухавши сторони, свідка, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені наступні обставини справи:

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29.06.2011 року уклали шлюб, який було розірвано на підставі рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 13.08.2021 року.

Від шлюбу мають одну малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу сторони почали проживати окремо, і малолітня донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрована разом з матір`ю - ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .

Малолітня дитина ОСОБА_3 , відвідує Богородчанський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 3 «Дружба» Богородчанської селищної ради.

Відповідно до рішення Богородчанської селищної ради №815-46/2023 від 04.05.2023р., затверджено висновок, відповідно до якого виконавчий комітет селищної ради вважає, що доцільно визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 ст. 161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що відповідачка не визнала позовні вимоги, що дитині не виповнилося десяти років, суд вважає за можливе, не з`ясовувати думку дитини під час судового засідання, щоб уникнути психологічної травми у дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_1 проти того щоб місце проживання дитини було визначене з батьком, оскільки своє заперечення остання, жодним доказом не підтвердила, та не довела, що батько не зможе належним чином виконувати свій батьківський обов`язок, і що таке визначення буде суперечити інтересам дитини.

Крім того, бажання відповідача залишити дитину проживати разом з бабусею та дідусем (батьками відповідача), а не з рідним батьком дитини, не відповідає волі самих батьків відповідача, а також суперечить ст. 151 СК України, відповідно до якої батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, враховуючи те що батько дитини на цьому наполягає та просить визначити місце проживання дитини саме за ним.

Судом враховано висновок щодо визначення місця проживання дитини Богородчанської селищної ради, як органу опіки та піклування, відповідно до якого, згідно висновку оцінки потреб сім`ї від 04.04.2023р., встановлено пограничний стан задоволення потреб дитини, матір здатна долати складні життєві обставини та забезпечити потреби дитини.

Таким чином, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, враховуючи створення батьком належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, суд приходить до переконання про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком, крім того, дитина має проживати з одним із батьків, зважаючи на те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного, беручи до уваги, що місце проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , 3-х осіб: органу опіки та піклування в особі Богородчанської селищної ради Івано-Франківської області, Дзвиняцької сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області та Івано-Франківської РДА Івано-Франківської області Івано-Франківської районної військової адміністрації про визначення місця проживання дитини, - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Решетов