КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/41244/20-ц

Апеляційне провадження № 88-ц/824/37/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Котляр К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року за нововиявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором оренди, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь 292 020,00 грн. загальної заборгованості за договором оренди від 25 липня 2018 року та судові витрати.

В обґрунтування вимог зазначала, що 29 червня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір оренди квартири від 25 липня 2018 року (зі змінами та доповненнями відповідно до додаткової угоди № 1 від 21 червня 2019 року та додаткової угоди № 2 від 25 лютого 2020 року), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 строком з 25 липня 2018 року до 25 липня 2020 року. Факт передачі майна відповідачу в оренду підтверджується актом прийому-передачі від 25 липня 2018 року. За умовами договору відповідач зобов`язаний був щомісяця сплачувати орендну плату у розмірі 12 500,00 грн. до 25 числа поточного місяця у виді авансового платежу. Проте звільнивши квартиру відповідач своїх фінансових зобов`язань не виконав у повному обсязі та не повідомив фактичне місце проживання, уникаючи усіх можливих контактів. У зв`язку з цим виникла заборгованість за договором оренди у розмірі 292 020,13 грн., яка складається з несплаченої орендної плати у сумі 272 500,00 грн., інфляційних втрат у розмірі 9 734,26 грн. та 3% річних у сумі 9 785,87 грн. (т. 1 а.с. 3-6).

У січні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Баховський М.М. подав до суду заяву про заперечення проти розгляду справи в спрощеному провадженні, оскільки спірні правовідносини стосуються виконання договору оренди квартири, укладеного від імені власника уповноваженою особою ОСОБА_4 (сином позивача), який отримував орендну плату готівкою, та ОСОБА_3 , який отримував орендну плату на картковий рахунок, яких необхідно залучити до участі у справі у якості третіх осіб та допитати як свідків. Враховуючи вказане, просив провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження з підготовчим засіданням (т. 1 а.с. 45).

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 - адвокат Баховський М.М. зазначив, що укладав договір оренди квартири з ОСОБА_4 , який діяв за довіреністю від власника квартири, та сплатив 20 000,00 грн. за перший та останній місяці оренди квартири. ОСОБА_4 повідомив, що орендну плату треба буде сплачувати на картковий рахунок ОСОБА_3 , який є близьким родичем та бізнес-партнером позивача. Згідно акту приймання-передачі в оренду відповідачу була передана сусідня квартира АДРЕСА_2 . Після закінчення строку дії договору від 25 липня 2018 року ОСОБА_4 запропонував відповідачу для оренди квартиру АДРЕСА_2 , на що відповідач погодився та переїхав туди і жив протягом чотирьох місяців без укладення договору. Вказував, що відповідач сумлінно сплачував орендну плату щомісяця на картку ОСОБА_3 в період з 26 квітня 2018 року по 20 липня 2020 року на загальну суму 256 062,40 грн. Таким чином заборгованість за оренду квартири у відповідача відсутня, просив відмовити в позові, викликати свідків та залучити до участі у справі третіх осіб. Крім того, просив застосувати строк позовної давності про стягнення неустойки (т. 1 а.с. 52-53).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено (т. 1 а.с. 74-75).

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року вирішено питання щодо стягнення судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 29 000,00 грн. судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу (т. 1 а.с. 123-125).

Не погодившись з рішенням районного суду, 02 березня 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Дубовик О.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвали нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 1 а.с. 128-133).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції будучи обізнаним про намір позивача подати відповідь на відзив, з яким позивач ознайомилася 09 лютого 2021 року, ухвалив оскаржуване рішення в цей же день. Вказував, що суд не прийняв до уваги письмові докази у матеріалах справи, а мотивував своє рішення лише тим, що позивач не надав належного доказу про передачу квартири в оренду відповідачу № 250, натомість було надано доказ про передачу квартири № 250/1 . Разом з тим, згідно з договором оренди квартири від 25 липня 2018 року було передано квартиру АДРЕСА_1 та предмет договору сторони не змінювали. Звертав увагу на те, що у акті приймання-передачі мала місце описка у номері квартири, яка передається відповідачу. Відповідач за договором від 25 липня 2018 року не користувався квартирою № 250/1 за вказаною адресою.

19 березня 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Дубовик О.В. подав до суду апеляційну скаргу на додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року, у якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу. На обґрунтування скарги зазначив, що судове рішення не було постановлено 23 лютого 2021 року, оскільки суд послався на клопотання позивача, яке було подано пізніше - 24 лютого 2021 року. Крім того, акт приймання правничої допомоги не є розрахунком виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, копія квитанції до прибуткового касового ордеру не підтверджує розрахунку за надану правничу допомогу, а розмір гонорару 29000 грн. не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (т. 1 а.с. 179-184).

Постановою Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 лютого 2021 року - скасовано, ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) задоволено частково і стягнуто на її користь із ОСОБА_1 - 272 500 грн. заборгованості за договором оренди від 25 липня 2018 року, 7 450 грн. 91 коп. інфляційних втрат за час прострочення та 9 047 грн. 59 коп. 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 - 2889 грн. 98 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 4334 грн. 97 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом (т. 1 а.с. 204-218).

09 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Баховський М.М. звернувся до суду з заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року за нововиявленими обставинами (т. 2 а.с. 1-34).

В обґрунтування заяви зазначав, що апеляційний суд задовольняючи позов частково виходив з того, що відповідач посилався на те, що за домовленістю з орендодавцем орендну плату сплачував на картковий рахунок ОСОБА_3 , який є близьким родичем та бізнес-партнером позивача. До відзиву на позовну заяву відповідач долучив виписку про рух коштів з картки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 за період з 24 квітня 2018 року по 20 липня 2020 року, з якої вбачається, що відповідач регулярно здійснював перекази коштів на картку ОСОБА_3 . Позивачка ОСОБА_2 в суді заперечувала доводи відповідача ОСОБА_1 щодо сплати орендної плати шляхом перерахування грошей на картку ОСОБА_3 . Об`єктивних доказів, що ОСОБА_3 , який був залучений до участі апеляційним судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, сплачувалась орендна плата за договором оренди від 25 липня 2018 року до суду не надано і судом не встановлено. При цьому, за наявною у справі випискою з банківської карти про рух коштів, ОСОБА_1 сплачував кошти ОСОБА_3 ще з 26 квітня 2018 року, тобто до укладення вищевказаного договору оренди від 25 липня 2018 року, що не виключає наявності між цими особами правовідносин, не пов`язаних з цим договором. Врахувавши викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що періодичний перерахунок ОСОБА_1 із квітня 2018 року грошей на банківську картку ОСОБА_3 не може вважатись належним та допустимим доказом сплати орендарем ОСОБА_1 орендної плати орендодавцю ОСОБА_2 за договором оренди від 25 липня 2018 року, оскільки відповідачем не доведено, що такий порядок розрахунків щодо сплати орендної плати був передбачений умовами вищевказаного договору.

Заявник посилався на те, що у Вишгородському районному суді Київської області перебуває на розгляді справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави. 06 червня 2023 року представник ОСОБА_3 надав суду докази перебування відкритої на ім`я ОСОБА_3 платіжної картки у ОСОБА_2 та використання її останньою у власних фінансових інтересах, надав банківські виписки по рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_3 . Також пояснив, що ОСОБА_2 зловживаючи довірою ОСОБА_3 переконала його в передачі їй паролів керування карткою та зазначення її телефону фінансовим телефонним номером за допомогою якого здійснюється керування картками. Згідно виписок з карткового рахунку ОСОБА_3 вбачається, що після отримання коштів від ОСОБА_1 цими коштами користувалась ОСОБА_2 та перераховувала їх близьким родичам. На думку заявника, якби ця обставина була відома суду при первісному розгляді справи, то рішення суду було б протилежного змісту, адже встановлює виконання ОСОБА_1 оплати за оренду в повному обсязі та недобросовісну поведінку ОСОБА_2 , яка ввела суд в оману.

Враховуючи вказане, просив постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року скасувати, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року залишити без змін.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Баховський М.М. підтримав заяву і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, проте, були сповіщені належним чином. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 , його представник - адвокат Баховський М.М. підтвердив в судовому засіданні про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Повідомлення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ним адресами, заяви про зміну адрес місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили (т. 2 а.с. 43-54, 58-59).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Таким чином, судом апеляційної інстанції забезпечено право осіб, які беруть участь у справі, з`явитись до суду, а явка до суду апеляційної інстанції для розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372, 429 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, судова колегія дійшла висновку, що в задоволенні заяви про перегляд постанови за нововиявленими обставинами слід відмовити за таких підстав.

За змістом ч. 1, 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Зазначена норма містить вичерпні підстави для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При цьому є чітке розмежування поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту): так, не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу листи, накладні, розрахунки, акти тощо, які за своєю правовою природою є саме новими доказами. Виникнення нових або зміна обставин після вирішення спору або розгляду справи не можуть бути підставою для зміни або скасування судового рішення.

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи, або ті обставини, яких не існувало на момент вирішення спору.

Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку, чи підставою для звернення особи з позовом з певними вимогами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу та відмова суду у прийнятті доказів також не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Згідно з ч. 5 ст. 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Перевіривши доводи заявника апеляційний суд вважає, що надані ним виписки з рахунків карток, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» за твердженням заявника на ім`я ОСОБА_3 за період з 2018 року по 2021 рік, подані як докази до Вишгородського районного суду Київської області у межах розгляду справи № 363/2324/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів набутих без достатньо правової підстави, та звукозапис судового засідання від 13 липня 2023 року з поясненнями ОСОБА_3 у вказаній справі (т. 2 а.с. 6-32), не є нововиявленими обставинами в розумінні ч. 2 ст. 423 ЦПК України, а є новими доказами, створеним після ухвалення судового рішення про перегляд якого за нововиявленими обставинами заявлено заявником, що не може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Не можуть бути визнані нововиявленими обставинами в розумінні ч. 2 ст. 423 ЦПК України і пояснення ОСОБА_3 в судовому засіданні 13 липня 2023 року Вишгородського районного суду Київської області у межах розгляду справи № 363/2324/21 (т. 2 а.с. 55-57).

Крім того, з наданих заявником виписок з рахунків карток, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» за період з 2018 року по 2021 рік, неможливо встановити на чиє ім`я вони відкриті (т. 2 а.с. 8-32).

Під час апеляційного розгляду апеляційним судом було надано оцінку доводам заявника, який посилався на те, що за домовленістю з орендодавцем орендну плату сплачував на картковий рахунок ОСОБА_3 , який є близьким родичем та бізнес-партнером позивача. Так, судом зроблено висновок, що об`єктивних доказів, що ОСОБА_3 , який був залучений до участі апеляційним судом як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, сплачувалась орендна плата за вищевказаним Договором оренди від 25 липня 2018 року до суду не надано і судом не встановлено. При цьому, за наявною у справі випискою з банківської карти про рух коштів, ОСОБА_1 сплачував кошти ОСОБА_3 ще з 26 квітня 2018 року, тобто до укладення вищевказаного Договору оренди від 25 липня 2018 року, що не виключає наявності між цими особами правовідносин, не пов`язаних з цим Договором (т. 1 а.с. 56-58).

Врахувавши викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що періодичний перерахунок ОСОБА_1 із квітня 2018 року грошей на банківську картку ОСОБА_3 не може вважатись належним та допустимим доказом сплати орендарем ОСОБА_1 орендної плати орендодавцю ОСОБА_2 за Договором оренди від 25 липня 2018 року, оскільки відповідачем не доведено, що такий порядок розрахунків щодо сплати орендної плати був передбачений умовами вищевказаного Договору.

Таким чином, обставини, на які посилається заявник, фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи.

Згідно з 4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте виписки з рахунків карток, відкритих в АТ КБ «Приватбанк» за твердженням заявника на ім`я ОСОБА_3 за період з 2018 року по 2021 рік, створені 24 квітня 2023 року, та звукозапис судового засідання від 13 липня 2023 року з поясненнями ОСОБА_3 у справі № 363/2324/21 отримані заявником вже після прийняття постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи заявника зводяться до переоцінки доказів, а обставини, на які посилається заявник є новими, не є нововиявленими і не можуть бути визнані підставою для скасування постанови у порядку її перегляду, тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу, якою залишає відповідне судове рішення в силі.

Керуючись ст. 423, 429 ЦПК України,-

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року за нововиявленими обставинами - відмовити.

Постанову Київського апеляційного суду від 27 травня 2021 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено - 29 вересня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова