Справа 556/2174/23
Номер провадження 2/556/449/2023

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2023 року. смт. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Іванків О.В.,

при секретарі Кньовець Н.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в смт. Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що позивач ОСОБА_1 , та відповідачка ОСОБА_2 , з 11 березня 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Володимирецького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №14. Від шлюбу у подружжя дітей не має. Спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки виникають часті сварки та непорозуміння. Шлюбні стосунки фактично припинені. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме його інтересам. Однак, відповідачка не дає своєї згоди на подання такої заяви та вирішення питання в позасудовому порядку. Під час шлюбу подружжям було придбано автомобіль марки «Opel» модель «Zafira» д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, дата реєстрації 18.01.2020 року, вартістю 200000 (двісті тисяч) грн. Враховуючи, що дане авто перебуває фактично у користуванні позивача, він не заперечує проти сплати відповідачу половини її вартості, та визнання за ним права особистої приватної власності на авто. Також сторонами на приватизованій позивачем земельній ділянці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,113 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , під час шлюбу розпочато будівництво житлового будинку, що підтверджується будівельним паспортом від 24.09.2021 року. На даний час зведено лише коробку житлового будинку, без даху. Відповідно, на думку позивача, здійснювати поділ вказаного об`єкта незавершеного будівництва є недоцільним, оскільки це не дасть можливості кожному із сторін завершити будівництво. Отже, доцільним є визнання за позивачем права особистої приватної власності на об`єкт незавершеного будівництва зі сплатою компенсації відповідачу. Домовитись про порядок поділу майна, придбаного ними в період шлюбу, зокрема автомобіля та недобудованого житлового будинку вони не змогли, тому позивач змушений звернутись до суду з позовом.

Вказана позовна заява ОСОБА_1 , надійшла до Володимирецького районного суду Рівненської області 31.07.2023 року.

Ухвалою Володимирецького районного суду від 03.08.2020 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , не з`явився однак надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належно повідомлена про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явилася однак надала суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 11.03.2016 року.

Від даного шлюбу у подружжя дітей не має.

За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Сторони підтвердили, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що шлюб існує формально, сторони миритися не бажають, тривалий час не підтримують сімейні відносини, проживають окремо, і є підстави для його розірвання.

У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідачка ОСОБА_2 клопотала про зміну прізвища на дошлюбне і дане її клопотання підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про поділ спільного майна подружжя, слід зазначити наступне.

Судом достовірно встановлено, що під час шлюбу подружжям було придбано автомобіль марки «Opel» модель «Zafira» д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, дата реєстрації 18.01.2020 року. Вартість авто - 200 000 (двісті тисяч) грн.

Також позивачем було приватизовано земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) загальною площею 0,113 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №75474222 від 12.12.2016 року. Згідно даного витягу підставою виникнення права власності є рішення органу місцевого самоврядування, а саме Володмиирецької селищної ради Рівненської області, від 10.11.2016 року №357. Отже, вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю позивача.

На вказаній земельній ділянці подружжям під час шлюбу розпочато будівництво житлового будинку, що підтверджується будівельним паспортом від 24.09.2021 року та витягом з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 26.11.2021 року, яке на час судового розгляду справи не завершено.

Також в судовому засіданні встановлено, що сторони дійшли згоди стосовно компенсації позивачем відповідачці вартості спільного майна подружжя у зв`язку з чим позивач ОСОБА_1 , сплатив відповідачці ОСОБА_2 , грошові кошти в сумі 150 000,00 грн., в рахунок поділу спільного майна подружжя, що підтверджується розпискою про отримання коштів.

Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст.368 ЦК України - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 60 CK України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною першою статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»(далі - Постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою також роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 Постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За наведених обставин, при визнанні позову відповідачкою та отриманням нею коштів в рахунок поділу спільного майна подружжя, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 , про визнання за ним права власності на спільне майно подружжя.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.60, 65, 70, 71 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володимирецького районного управління юстиції у Рівненській області 11.03.2016 року, актовий запис №14.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 , право особистої приватної власності на автомобіль марки «Opel» модель «Zafira» д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску.

Визнати за позивачем ОСОБА_1 , право особистої приватної власності на об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О.В.Іванків

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), житель, АДРЕСА_2

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП невідомо) проживає за адресою: АДРЕСА_3