КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 761/4092/22 Головуючий у суді першої інстанції - Сіромашенко Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», подану представником Литвинцем Сергієм Анатолійовичем, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко Іван Павлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ТОВ «АІА Фінанс Груп» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 29938, вчинений 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості в сумі 11 827 грн. Здійснити розподіл судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що нею було отримано засобами поштового зв`язку копії документів, а саме: постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. від 25 червня 2021 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_1, виконавчий напис приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. від 18 березня 2021 року, індивідуальну пропозицію - оферту від ТОВ «АІА Фінанс Груп» № 1853997 укладання договору про надання кредиту від 24 лютого 2019 року у розмірі 1 000 грн., зі строком погашення 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами - 222 грн., а всього, до погашення 1 222 грн.

Позивачка вважає, що оспорюваний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом з порушенням чинного законодавства, а саме: вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення виконавчих написів, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року №296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, оскільки, заборгованість перед відповідачем не підтверджена належними доказами, не є безспірною, оскільки, виконавчий напис вчинено на документі, який не є нотаріально посвідченим, адже, відсутність нотаріального посвідчення індивідуальної пропозиції - оферти від 24 лютого 2019 року № 1853997 укладання договору про надання кредиту від ТОВ «АІА Фінанс Груп» суперечить вказаним вимогам закону.

Крім того вказувала, що виконавчий напис вчинений на суму, яка майже в дев`ять разів перевищує суму договору, адже, згідно вказаного правочину гранична сума, яка підлягає стягненню є 1 222 грн., однак, сума коштів, які стягнуто за спірним написом є 11 827 грн., тобто, відсотки рахувалися поза межами строку, встановленого в договорі, що не передбачено жодною нормою законодавства України та було неодноразовим предметом розгляду Верховного Суду.

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 вважаючи, що є достатньо підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, звернулася з позовом до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 29938, вчинений 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості в сумі 11 827 грн.

Стягнуто з ТОВ «АІА Фінанс Груп» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 488,60 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн., а всього 15 488, 60 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, представник ТОВ «АІА Фінанс Груп» - Литвинець С.А. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що відповідач не отримав будь-якого документу, який підтверджує витрати позивачки на правову (правничу) допомогу, чим було порушено право відповідача на подачу заперечення стосовно суми такого відшкодування, чим порушено принцип змагальності сторін.

Апелянт вважає, що позовна заява є шаблонною, не потребує поглиблених знань в юриспруденції та такою, що має багато аналогів в українській судовій практиці, а сума витрат на правову допомогу складає майже 50 % від суми позову, що є неспівмірним зі складністю справи, розміром наданих послуг та ціною позову.

Вважає, що сума витрат на правничу допомогу штучно завищена і не відповідає критерію розумного розміру.

Відтак, представник ТОВ «АІА Фінанс Груп» - Литвинець С.А. просить скасувати оскаржуване в частині стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

При апеляційному розгляді справи представник ТОВ «АІА Фінанс Груп» - Литвинець С.А. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Представник позивача у справі Кривша Я.А. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду в частині розподілу судових витрат ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції встановив, що на підставі погодженої заявки позивача № 1853997 на отримання кредиту на умовах обраних нею згідно Пропозиції (оферти) укладання договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit.365.ua та індивідуальної пропозиції (оферти) № 1853997, що є невід`ємною частиною між позивачем та ТОВ «АІА Фінанс Груп» 24 лютого 2019 року було укладено договір про надання кредиту в електронній формі у розмірі 1000,00 грн, зі строком погашення 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами - 222,00 грн, а всього, до погашення 1 222,00 грн.

18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис № 29938 про звернення стягнення зі ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором 1853997 від 24 лютого 2019 року, укладеним з ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованість за кредитним договором 1853997 від 24 лютого 2019 року.

За умовами виконавчого напису строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 26 березня 2019 року по 03 березня 2021 року. Сума заборгованості складає 11 827,00 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 1 000,00 грн; прострочена заборгованість за несплачені відсотки за користування кредитом - 10 827,00 грн.

25 червня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Голяченком І.П. відкрито виконавче провадження № 65911063 з примусового виконання виконавчого напису № 29938 від 18 березня 2021 року.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов у частині визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, суд виснував, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Даний висновок суду першої інстанції мотивований тим, що вказаний виконавчий напис приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В вчинений з порушенням вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність зазначених вимог.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Учинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц.

Згідно підпункту 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Підпунктами 3.1 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. № 1172. (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

Пунктом 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та не чинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін.

З огляду на викладене, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений.

Пункт 1 зазначеного Переліку, в чинній на день вчинення виконавчого напису редакції, регламентує, що для одержання виконавчого напису нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає.

З наданих сторонами доказів вбачається, що виконавчий напис № 29938, вчинений 18 березня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА Фінанс Груп» заборгованості в сумі 11 827 грн вчинений з порушення вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ №1172 від 29.06.1999.

Із вказаним висновком суду погодилися сторони та не оскаржили рішення в цій частині.

Враховуючи викладені норми матеріального права та обставини справи колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо визнання указаного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконання, оскільки зазначений виконавчий напис не був посвідчений нотаріально, а сума стягнута за вказаним написом не була безспірною.

Перевіряючи доводи апелянта в частині не правильності вирішення судом першої інстанції спору щодо стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, то колегія суддів враховує наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Здійснюючи тлумачення положень Конвенції, ЄСПЛ у своїх рішеннях указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства»).

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»)

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Так, на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів позивача та надання правової допомоги, представником позивача - адвокатом Крикуновим О.В. надано наступні копії документів: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5174/10 від 17.07.2014, ордер серії АІ № 1213104 від 02.02.2022; Договір № 29/12/21 від 29.12.2021 про надання правової допомоги, укладений між адвокатом Крикуновим О.В. та Скляр А.В. (далі - Договір), Додаток до Договору від 29.12.2021; довідка-розрахунок про розмір коштів, що підлягають виплаті адвокату за Договором; Акт виконаних послуг (робіт) згідно Договору; квитанція до прибуткового касового ордера № 2/25/1/22 від 25.01.2022 на суму 14 000,00 грн.

Відповідно до п. 2 Додатку до Договору від 29.12.2021, який є невід`ємним додатком до Договору, сторони договору домовилися, що гонорар за послуги адвоката становить 2 000,00 грн за годину роботи адвоката. До складу робіт за договором входить надання правової консультації не більше двох годин, підготовка та складання позову, підготовка та складання заяви про забезпечення прозову, представництво в судовому засіданні та участь адвоката в слуханні справи в суді з урахуванням часу витраченого на проїзд до суду, але не більше чотирьох годин за один день судового засідання.

Позивачем сплачено витрати на правову допомогу у розмірі 14 000,00 грн, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордеру № 2/25/1/22 від 25.01.2022.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді, а саме: представником позивача складені та підписані позовна заява з додатками, заява про забезпечення позову з додатками, всі копії документів завірені представником позивача з дотриманням положень ст. 56, 95 ЦПК України, квитанція до прибуткового касового ордера № 2/25/1/22 від 25.01.2022 підтверджує сплату позивачем послуг адвоката.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині покладення на відповідача витрат по сплаті послуг правничої допомоги.

Крім того, при вирішення вказаної справи колегія суддів враховує і те, що відповідач у справі будучи обізнаним про не спроможність обраного ним способу захисту прав - звернення до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису таки звернувся до нотаріуса та отримав вказаний напис нотаріуса всупереч положенням ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та пред`явив його до виконання, чим змусив позивачку звертатися за кваліфікованою допомогою до правника та нести відповідні витрат, а тому вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано поклав зазначені витрати на відповідача. І дані витрат є співмірними із предметом спору, не дивлячись на те, що частково перевищують суму пред`явлених відповідачем вимог до ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», статтями 137, 141, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА Фінанс Груп», подану представником Литвинцем Сергієм Анатолійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 15 вересня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв