Номер провадження 2/754/782/23
Справа №754/9540/21
РІШЕННЯ

Іменем України

03 жовтня 2023 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.,

за участю

представника позивача Павленка С.В.,

відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 08.08.2019 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 25542/2019, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 295 920,00 грн. до 07.08.2026 року зі сплатою відсотків в розмірі 12,49 % річних. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 08.08.2019 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в зв`язку із чим станом на 15.04.2021 року виникла заборгованість у розмірі 230 917,05 грн., що складається з: 228 917,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2000,00 грн. - понесені банком судові витрати.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що вимога про виконання зобов`язання від 22.04.2021 року залишена відповідачами без реагування, позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку вищевказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3463,76 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 23 091,70 грн.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 24.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

27.09.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на відсутність порушень з боку відповідача, які б давали позивачу право вимагати достроково кредитні кошти. Дійсно, з боку відповідача мали місце порушення термінів сплати щомісячних платежів у період з квітня 2020 року по жовтень 2020 року, проте в жовтні 2020 року відповідач самостійно сплатив всю прострочену заборгованість і на даний момент продовжує сплачувати всі належні платежі відповідно до графіку погашення. Крім того, банком не враховано проведення платежів на погашення заборгованості, що здійснені з часу відкриття провадження у справі, на загальну суму 28 900,00 грн. Також, представник відповідача заперечував проти стягнення судових витрат в розмірі 2000,00 грн., які понесені позивачем у іншій справі, а також вказав про відсутність належних доказів щодо витрат позивача на правову допомогу у даній справі, вважаючи їх також завищеними.

Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

07.10.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача ОСОБА_4 на відзив на позовну заяву. У даній відповіді представник позивача вказує на наявність підстав для дострокового стягнення всієї суми кредиту з відповідачів, оскільки порушення відповідачами умов договору є тривалим та неодноразовим, а відповідачі не виконали умови досудової вимоги. Також, представник позивача вважає, що наявні підстав для стягнення з відповідачів 2000,00 грн., що були понесені банком у зв`язку із вчиненням виконавчого напису про стягнення заборгованості, а також вважає обґрунтованим розмір витрат на правову допомогу.

09.11.2021 року до суду надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_3 на відповідь на відзив. У даних запереченнях представник відповідача заперечує порушення умов кредитного договору та вважає досудову вимогу безпідставною. Крім того, представник відповідача зазначив про відсутність обґрунтованих підстав, необхідних для покладення на відповідачів витрат на вчинення виконавчого напису, оскільки виконавчий напис за рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 13.05.2021 року у справі № 754/15119/20 визнаний таким, що не підлягає виконанню, а тому саме нотаріус повинен відшкодувати банку шкоду. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, то представник відповідача наполягає на тому, що відсутні докази понесення позивачем таких витрат саме в цьому процесі.

15.11.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи, що на даний момент, як і на момент складання вимоги відповідач ОСОБА_1 щомісячно вчасно і в повному обсязі здійснює платежі за кредитним договором відповідно до графіку, а тому правових підстав для вимоги повернути всю суму кредитних коштів немає, тим більш, що кредитний договір не розірвано у встановленому порядку і він продовжує діяти. Також, представник відповідача зазначив про безпідставність вимоги про стягнення судових витрат в розмірі 2000,00 грн., а також витрат на правову допомогу. З урахуванням наведеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

07.12.2021 року та 13.12.2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача на вищевказаний відзив. У даній відповіді представник позивача вважає необґрунтованими заперечення представника відповідача ОСОБА_2 та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 28.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 16.06.2022 року зупинено провадження у справі до припинення участі ОСОБА_1 у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації в місті Києві.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 08.07.2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 про поновлення провадження у справі.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 03.04.2023 року поновлено провадження у справі.

19.09.2023 року до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про часткове визнання позовних вимог, відповідно до якої представник відповідача вказує на те, що за час розгляду справи відповідач щомісяця вносив кошти в рахунок погашення боргу, в зв`язку із чим сума заборгованості становить 56 017,05 грн., яку відповідач ОСОБА_5 визнає.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 20.09.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідачів про закриття провадження у справі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Відповідачі та їх представник ОСОБА_3 позовні вимоги визнали частково в розмірі 56 017,05 грн., в іншій частині вимог просили відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 08.08.2019 року між АТ «Кредобанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 25542/2019, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 295 920,00 грн. на строк до 07.08.2026 року зі сплатою відсотків в розмірі 12,49 % річних.

Пунктом 4.7 кредитного договору сторони погодили, що банк у випадках, передбачених п.2.10 цього кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. У випадку несвоєчасної сплати процентів, комісій, інших платежів та/або повернення кредиту (частини кредиту) право банку вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим кредитним договором виникає у разі прострочення сплати процентів, комісій, інших платежів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць.

Також, 08.08.2019 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 25542/2019/2, відповідно до якого відповідач зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань у повному обсязі за вищевказаним кредитним договором у солідарному порядку.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 було допущено порушення виконання умов кредитного договору, у зв`язку із чим станом на 15.04.2021 року виникла заборгованість у розмірі 230 917,05 грн., що складається з: 228 917,05 грн. - заборгованість за тілом кредиту.

З матеріалів справи також вбачається, що за час розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 щомісячно здійснювалось погашення суми кредиту.

Відповідно до довідки АТ «Кредобанк» № 253-22678/23 від 20.09.2023 року, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом в розмірі 56 017,05 грн. - сума основного боргу, 8406,56 грн. - сума судових витрат.

Позивач просив задовольнити його вимоги та стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитом в розмірі 230 917,05 грн., посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобов`язань, а також стягнути з відповідачів завдану шкоду в розмірі 2000,00 грн. З заявою про зменшення позовних вимог з урахуванням здійснених відповідачем оплат представник позивача до суду не звертався.

Відповідачами подано заяву про визнання позовних вимог в частині стягнення залишку заборгованості в розмірі 56 017,05 грн., проти стягнення шкоди в розмірі 2000,00 грн. відповідачі заперечували.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок отримання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.1, 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, наявні докази у справі підтверджують факт існування у відповідача заборгованості, невчасність внесення платежів та їх неповний обсяг, що свідчить про наявність у позивача права на дострокове повернення наданих кредитних коштів, розмір яких на час постановлення рішення становить 56 017,05 грн. Зазначений розмір заборгованості визнано відповідачами. Таким чином, вказана сума заборгованості за кредитним договором підлягає солідарному стягненню з позичальника та поручителя, в зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в іншій частині вимог про стягнення заборгованості належить відмовити.

Суд також не вбачає підстав для стягнення з відповідачів понесених банком судових витрат в розмірі 2000,00 грн., а саме за здійснення виконавчого напису № 2733 від 02.10.2020 року, оскільки зазначені вимоги належним чином не обґрунтовані. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 13.05.2021 року у справі № 754/1519/20 вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Суд зауважує, що судові витрати, понесені стороною під час розгляду іншої справи, не є шкодою, як про це зазначає позивач.

За змістом статті 6 ЦПК України, суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідачів, солідарно, на користь позивача суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 56 017,05 грн. та задовольняє їх, в задоволенні решти вимог належить відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в солідарному порядку витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 840,26 грн.

Також, сторонами заявлено про стягнення судових витрат на правову допомогу.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається, серед іншого, розподіл судових витрат.

Докази, що підтверджують розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, суд залишає таку заяву без розгляду (ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно витрати на професійну правову допомогу в розмірі 23 091,70 грн. Проте, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів вказаних витрат (з урахуванням пропорційності до задоволених вимог), оскільки вказані витрати не доведено належними та допустимими доказами, а саме окрім надання копії договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року жодного іншого доказу (звіти, реєстри, розрахунки, акти тощо) щодо вказаного розміру витрат позивачем суду не надано.

Що ж стосується судових витрат відповідачів.

02.11.2020 року між ФОП ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги № 11/20-041, відповідно до умов якого клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 520,00 грн. за годину. 02.05.2021 року між ФОП ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги № 05/21-063 з аналогічними умовами.

На підставі вказаних договорів адвокатом Царенком Є.П. відповідачам надавалась правова допомога у даній справі, вартість якої становить 14 612,00 грн. та 6032,00 грн. відповідно. Вказаний розмір судових витрат підтверджується актом прийому-передачі послуг від 28.01.2022 року, рахунком на оплату та банківською квитанцією про сплату відповідачем ОСОБА_1 витрат на правову допомогу в розмірі 10 530,00 грн.; актом прийому-передачі послуг та звітом № 11/20-041 від 03.10.2023 року; актом прийому-передачі послуг та звітом № 05/21-063 від 28.02.2022 року.

Вирішуючи дану заяву по суті, суд враховує те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року № 159/5837/19.

Також, частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зауважує, що позивач не подавав до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому суд звертає увагу, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, стороною позивача не зазначено обставин та доказів, які б дали підстави для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Таким чином, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку про стягнення з АТ «Кредобанк» на користь відповідачів витрат на правову допомогу в розмірі 11 067,35 грн. та в розмірі 4568,73 грн. відповідно, виходячи з пропорційності до частини позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено. При цьому суд вбачає співмірність розміру судових витрат на правничу допомогу, заявлених стороною, із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-289 ЦПК України, ст. 509, 525, 526, 530, 536, 599, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» () заборгованість за основною сумою кредита - 56017 грн. 05 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 26 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредобанк» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , судові витрати на правову допомогу в розмірі 11067 грн. 35 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредобанк» () на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , судові витрати на правову допомогу в розмірі 4568 грн. 73 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 12 жовтня 2023 року.

Суддя: