ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/599/22 Номер провадження 22-ц/814/2717/23Головуючий у 1-й інстанції Оксенюк М. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року (повний текст рішення складено 09 грудня 2022 року) у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про захист ділової репутації юридичної особи та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі ПрАТ «СК «Провідна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист ділової репутації юридичної особи та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 в соціальній мережі «Facebook», за допомогою мережі Інтернет, у доступному для публічного використання та ознайомлення вигляді, поширив публікацію українською мовою (без назви) з негативною та недостовірною (неправдивою) інформацією про позивача ПрАТ «СК «Провідна» з використанням матеріалів судової справи у цивільно-правовому спорі за участю страхової компанії ПрАТ «СК «Провідна» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку він «супроводжував довгих 5 років».

В публікації відповідач надає негативну та недостовірну (неправдиву) інформацію про страхову компанію ПрАТ «СК «Провідна» та у принизливій формі надає оцінку діяльності страхової компанії, зокрема: «бідна і нещасна», «горе-страхова», «збрити» страхові кошти, страхова трохи «закрисила», щоб гарантувати собі перемогу в суді.

Відповідач стверджував, що у цивільній справі страхова компанія безпідставно затягувала розгляд справи, що не відповідає фактичним обставинам, оскільки у жодному судовому рішенні суд не визнавав зловживання процесуальними правами дії страхової компанії, спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Відповідач безпідставно стверджував, що правова позиція страхової компанії у суді першої інстанції ґрунтувалася на «їх експертному висновку», «експертне дослідження повна «лажа».

Відповідач закликав не страхуватися в цій страховій компанії, ставити під сумніви експертні дослідження та «рахувати залишки автомобіля».

Також в публікації негативно та недостовірно стверджується, що страхова компанія є російською, «відросток парашистського росгосстраха» та її колись «прикриють».

Дана публікація має 6 коментарів, в тому числі негативного характеру, 30 поширень в мережі Інтернет та 84 особи, яким ця публікація подобається.

Інформація про ПрАТ «СК «Провідна», яка була поширена в соціальній мережі «Facebook» відповідачем, є негативною та недостовірною (неправдивою) за змістом публікацією, та такою, що порушує немайнові права недоторканності ділової репутації ПрАТ «СК «Провідна» на ринку страхових послуг в Україні та за її межами.

Поширення відповідачем негативної та недостовірної (неправдивої) інформації завдало страховій компанії моральну шкоду, що виражається у зниженні престижу та підриву довіри до діяльності страхової компанії у регіоні розповсюдження засобу масової інформації, створенні негативного іміджу та всіх інших негативних наслідків, викладених вище по тексту позовної заяви. Моральна (немайнова) шкода позивача виражається в порушеннях організаційної діяльності страхової компанії в цілому, порушенні найважливіших параметрів його організаційного клімату, руйнуванні його стратегічного планування, виникненні перешкод у розвитку і так в цей нелегкий час для всього ринку страхових послуг.

У зв`язку з вищевказаним, позивач прохав суд визнати недостовірною та такою, що порушує права ПрАТ «СК «Провідна» на недоторканність ділової репутації інформацію про ПрАТ «СК «Провідна», поширену в соціальній мережі «Facebоок» на веб-сторінках у мережі Інтернет; зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію про ПрАТ «СК «Провідна» шляхом розміщення в соціальній мережі «Facebоок» на веб-сторінках у мережі Інтернет; стягнути з відповідача на користь ПрАТ «СК «Провідна» моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року у задоволенні позову ПрАТ «СК «Провідна» до ОСОБА_1 про захист ділової репутації юридичної особи та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено приналежність відповідачу сторінки у соціальній мережі, на якій було опубліковано спірну статтю, яка, на думку ПрАТ «СК «Провідна», порушує його ділову репутацію.

Крім того, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для надання правової оцінки відомостям, які містяться у спірній статті в частині поширення інформації щодо господарської діяльності позивача, оскільки їх автор залишився невстановленим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року не погодилося ПрАТ «СК «Провідна» та оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі позивач прохав суд скасувати рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки місцевим судом не було надано належної оцінки поданим позивачем доказам.

Крім того, із всебічного, повного та об`єктивного аналізу поданих ПрАТ «СК «Провідна» доказів у сукупності з іншими взаємопов`язаними обставинами у даній справі, зокрема поведінкою відповідача, дають підстави встановити та дійти висновків про те, що автором публікації з недостовірною інформацією про позивача та поширювачем такої інформації, є саме ОСОБА_1 .

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач, у поданому ним відзиві на апеляційну скаргу, прохав суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

ОСОБА_1 зазначає, що позивачем не було доведено належними і достатніми доказами факту опублікування спірної інформації саме відповідачем.

Крім того, вказано, що належне вирішення заявлених позивачем вимог передбачає залучення до участі у справі автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайту.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Позивач, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, шляхом направлення на вказану ним в апеляційній скарзі електронну адресу судової повістки-повідомлення про судове засідання в цивільній справі, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явився.

Відповідач, взявши участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, наголосивши на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2022 року в соціальній мережі «Facebook» було опубліковано користувачем «адвокат Курочкін Олександр» статтю наступного змісту:

«Завершив на минулому тижні одну з найпринциповіших справ по ДТП, яку супроводжував довгих 5 років. Клієнт, на жаль, судового рішення так і не дочекався….

По порядку.

Спочатку було ДТП у червні 2015 року за участю клієнта. Від удару автомобіль чи в`їхав в кювет чи його перекинуло не знаю, але пошкодження були значні по всьому периметру транспортного засобу. У січні 2016 року страхова шле з виплатою, типу відсутні підстави платити, бо то клієнт зговорився з їхнім страхувальником, щоб з «бідної і нещасної» страхової коштів «збрити». Для цього вони провели експертизу де експерт сказав, що пошкодження авто їх страхувальника та автомобіля клієнта не мають таких пошкоджень, які б давали можливість стверджувати, що два автомобіля мали механічне зіткнення один з одним. Експерт хилив до того, що то клієнт сам десь в`їхав у кювет і підстроїв все, щоб отримати незаконну виплату (прямо не писав, але було норм зрозуміло до чого він хилить). На цьому фоні клієнт написав скаргу в МТСБУ, щоб отримати виплату, але не допомогло і звернувся за допомогою у отриманні відшкодування. У березні 2017 році я подав позов про стягнення відшкодування. І тут почалося найвеселіше. За справу взявся особисто Керівник Служби Безпеки страхової. Відкрив на клієнта та іншого водія кримінал. Домігся навіть їх перехресного допиту на якому усіх (навіть клієнта) СБшник намагався переконати, що тут злочинна змова, яка як я вже писав спрямована на позбавлення «бідної і нещасної» страхової коштів. Кримінал звичайно їм нічорта не дав і ми продовжили довго і нудно судитися.

Позиція страхової була доволі проста зробити так, щоб справа слухалася по довше ну і ще дві речі, які повинні були б допомогти виграти в суді. На практиці, скажу, що їм ті штуки допомагали з іншими потерпілими і доволі успішно, але не у цій справі.

Так от, у суді першої інстанції їх позиція повністю ґрунтувалася на їх експертному висновку, що такого ДТП не могло бути за участю цих транспортних засобів. Суддя проігнорила ці аргументи, бо була постанова суду якою іншого водія було визнано винним і встановлено вже факт, що саме він повинен відповідати. Страхова пішла в апеляцію і виграла її. Тут вони відкрили інший свій аргумент. Він полягав у тому, що авто клієнт вважається фізично знищеним, тобто йому потрібно компенсувати або 100 % вартості авто, а рештки віддати страховій чи винуватцю (якби він компенсував збиток) або від суми відшкодування відняти вартість залишків. Так от страхова почала давити на те, що залишки не були пораховані того позов не можна задовольняти, бо не зрозуміло яка ж сума відшкодування повинна була бути по факту. Іншими словами страхова трохи «закрисила», щоб гарантувати собі перемогу в суді. Апеляція ж взяла до уваги лише звіт експерта, який говорив, що такого ДТП не могло бути за участю цих же автомобілів. І все вроді було б не погано і робоча історія для даної страхової, бо реально є пару рішень навіть на рівні Верховного Суду де відмовляли потерпілим з обох причин: експертне дослідження, яке говорить, що ДТП такого не могло бути; в суді першої інстанції не порахували вартість залишків.

Щодо експертного дослідження зауважу, що воно повна лажа і взагалі не розумію якого чорта його апеляція взяла до уваги. Відразу скажу, що з дослідженням складно не погодитися. Воно повністю обґрунтоване і експерт сказав повну правду, але є одне маленьке але…. акт огляду транспортного засобу страхувальника страхової виконувався через рік після ДТП через рік огляд автомобіля, яке належить СТО і здійснює аварійні виїзди для допомоги водіям у дорозі абалденна була б реклама СТО, яке блін своє авто не може рік поремонтувати. Ще й забавно, що страхова «закрисила» інфо, що авто їх страхувальника ще раз в ДТП потрапило десь через пів року після ДТП з моїм клієнтом і щось там не були виявлені ті пошкодження, які те авто отримало при першому ДТП.

З цим усім я подав касацію. Розписав усе: що вина вже й так доведена постановою суду, що апеляції треба було очі свої відкрити; дати оцінку експертному дослідженню та тому факту чи взагалі його можна використовувати (дуже часто суди не заморочуються і в основу рішення прописують те, що сказав експерт); що залишки авто не порахували через халатність саме страхової, яка знала про суд, але в першій інстанції повністю проігнорувала момент з розміром шкоди. Касація задовольнила скаргу, сказала, що вина і так доведена, і йдіть розбирайтеся з вартістю залишків.

Справа пішла на апеляцію де я заявив клопотання про проведення експертизи для визначення залишків. СБшник страхової дуже сильно цього не хотів, але хто б його питав, там вишка про це все написала, що треба. Зробили експертизу, експерт оцінив залишки аж в 17 000 грн. СБшнику теж це не сподобалося, бо як же так, що автомобіль, який юридично не можна відремонтувати, але фактично можна десь в «гаражах» за дешево, коштує тільки 17 000 грн. І тут страхова включилася, через довбані 5 років, як справа почала слухатися, то заспівала, що ми принесемо оцінку залишків. Я заперечував, але судді не сильно розуміли, що робити і відклали засідання. Коли отримав дослідження страхової, то подумав, а чого б з ним не погодитися, різниця по сумі збитку всього-навсього 12 000 грн. Та і документи у мене усі від страхової по яких збиток визначався, то чого б і ні, вони ж вже й по цьому аргументу не відпетляють.

Десь в цей момент, коли вже повинні були бути останні засідання, то дізнаюся від дружини клієнта, що він помер…. Ситуація не сильно приємна, але що робити, міняємо сторону на неї, як спадкоємця. І тут гєрой-СБшнік, защітнік «горе-страхової» просить суд закрити провадження, потерпілий же то помер. Але суддям всеодно, міняють сторону на спадкоємця, скасовують рішення суду першої інстанції і задовольняють позов з урахуванням дослідження залишків зробленого страховою.

Станом на сьогодні рішення суду вже виконано, кошти стягнуті на користь вже не клієнта, а клієнтки. Благо приватники працюють швидко у той же день, коли було відкрито виконавче провадження, то і тоді ж завезено платіжну вимогу на списання коштів. Через тиждень з моменту відкриття виконавчого провадження кошти вже зайшли клієнтці.

І тут мені стало цікаво, чи подала касацію страхова…. І таки так, подала. СБшнік не здається, ще й клопотання подав про зупинення виконання рішення, але вже пізно…. І от мені дуже сильно цікаво, що ж він там напише в скарзі такого, при тому, що вину їх водія встановлено Верховним Судом, а розмір збитків суд визначив на підставі оцінок, які проводили саме оцінювачі страхової? Забавно буде, якщо він буде ставити під сумнів оцінки «своїх» же людей. Але з тим защітнічком все можливо. Сподіваюся, що Верховний пошле його касаційну дуже далеко-далеко…

Ну і яка мораль цього ж всього:

1) Не страхуйтеся в недо-страховій Провідній, а якщо потрапите в ДТП з їх страхувальником та не зможете врегулюватися по прямому врегулюванню, то краще зверніться до когось, хто розуміється на тому, де вони можуть повставляти палки в колеса, щоб не платити;

2) Ставте під сумнів експертні дослідження страхових (вчитуйтеся у ті дані, які вони там описують);

3) Рахуйте залишки автомобіля, якщо авто в тоталі, бо в суді біда може бути.

P. S. дуже сильно сподіваюся, що цю довбану страхову-відросток парашистстького росгосстраха колись прикриють (розказувати, що вона не російська не треба, не тільки вони собі зробили після 2014 року бенефіціара з Нідерландів. Є ще такий банк Альфа називається чи називався, який після окупації Донецька/Луганська зробив собі холдинг у Люксембурзі і передав туди корп права, щоб не сильно палитися, що банк контролюється з парашки).

P. S. S. за 9 років практики в мене вже 4 клієнти не дочекалися завершення судового розгляду та відправилися у кращий світ і це звичайно жесть. У такі моменти починаєш задумуватися чи взагалі варто працювати на результат, чи краще отримувати погодинну оплату і все» (посилання на статтю: https://www.facebook.com/KurochkinAttorney/?locale=uk_UA).

У звіті дочірнього підприємства «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет №132/2022-ЗВ від 02 серпня 2022 року було встановлено доступність за доменним ім`ям веб-сайту для публічного використання у мережі Інтернет, дата та час реєстрації доменного імені, дата внесення останніх змін щодо зареєстрованого доменного імені, дата та час завершення строку реєстрації доменного імені, DNS сервер, WHOIS SERVER, інформація про реєстратора доменного імені, інформація про реєстранта доменного імені в службі WHOIS, ІТ - адреса, якій відповідає доменне ім`я, інформація про хостинг - провайдера, інформація про достовірність/точність відображення змісту досліджуваної (-их) веб-сторінки (-ок) в браузері Google Chrome (т.1, а.с. 44-45).

Згідно відповіді Національної асоціації адвокатів України, станом на 15 серпня 2022 року відомості стосовно ОСОБА_1 , як адвоката, в Єдиному реєстрі адвокатів України наявні (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2509 від 10 січня 2019 року видане Радою адвокатів Полтавської області на підставі рішення №1 від 10 січня 2019 року) (т.1, а.с. 50).

Адвокат Курочкін О.О. представляв інтереси ОСОБА_2 у цивільній справі №760/5686/17 за позовом ОСОБА_3 до ПрАТ «СК «Провідна», третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) (т.1, а.с. 171-173).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Положеннями частини першої статті 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Верховний Суд у постановах від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 та від 02 лютого 2022 року у справі № 199/4585/18 зазначив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 зроблено висновок, що «належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет».

Власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу (стаття 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положеннями частин першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При пред`явленні позову не до всіх відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.

При цьому неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої судом встановлено, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим провести її заміну або ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.

Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач визначив відповідачем ОСОБА_1 , мотивуючи це тим, що спірна стаття, яка порушує ділову репутацію юридичної особи, була опублікована саме ОСОБА_1 на його особистій сторінці у соціальній мережі «Facebook», що підтверджується розміщенням на сторінці останнього особистої інформації (номер мобільного телефону, адреса електронної пошти) та фотографій із його зображенням. Водночас, відповідач заперечував розповсюдження ним спірної інформації у соціальній мережі «Facebook», наголошуючи, що вказана позивачем соціальна сторінка не належить йому.

Належне вирішення заявлених позивачем вимог передбачає залучення до участі у справі автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайту.

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами.

За правилом статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17: «місцевим судом, на виконання вимог частини п`ятої статті 100 ЦПК України, обґрунтовано не було взято до уваги надані відповідачем паперові копії електронного доказу - знімків вмісту екрана монітора, у зв`язку із неподанням їх оригіналів та поставлення позивачем під сумнів відповідність таких копій оригіналу».

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 711/9146/16-ц зазначив про таке: «Посилаючись у спростування доводів апеляційних скарги на те, що факт здійснення публікації відповідного змісту підтверджується роздруківкою із веб-сайту, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями глави 5 «Докази» розділу І «Загальні положення» ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи апеляційним судом, роздруківки Інтернет-сторінок (веб-сторінок), які є паперовим відображенням електронного документа, самі по собі не можуть бути доказом у справі. Такі роздруківки визнаються доказом у разі, якщо вони виготовлені, видані і засвідчені власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдером, тобто набувають статусу письмового доказу. Веб-сторінки є електронними документами, які фізично не можуть надаватися суду, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи, тому суд може провести огляд і дослідження таких документів у місці їх знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним стороною справи посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі. Суди першої і апеляційної інстанцій не перевіряли наявність за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 статті із назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5», тобто не встановили з належних і допустимих доказів факт поширення ОСОБА_2 оспорюваної інформації, що є обов`язковим при вирішенні справи про захист честі, гідності і ділової репутації».

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Отже, відповідно до наведених положень Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора, проте у справі, що переглядається, наведені докази позивачем до суду не надані.

Скріншот опублікованих матеріалів у соціальній мережі «Facebook» є належним доказом в разі, якщо буде доведено, що під акаунтом «адвокат Курочкін Олександр» поширив оспорену інформацію саме ОСОБА_1 .

Вищевказане узгоджується із правовою позицією, що висловлена Верховним Судом у постанові від 25 травня 2022 року по справі № 457/1153/20.

Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком місцевого суду, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити приналежність сторінки «адвокат Курочкін Олександр» у соціальній мережі «Facebook» відповідачу, оскільки вказана у ній інформація є загальнодоступною, що пов`язано з професійною діяльністю останнього, а в наданому ПрАТ «СК «Провідна»звіті за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет відсутні будь-які відомості стосовно відповідача.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що мережа «Facebook» є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок під будь-яким (у тому числі, вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Провідна», оскільки останнім не було доведено належності визначеного ним відповідача.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Отже, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року -без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат та відсутні підстави для розподілу судових витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» залишити без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко