Справа № 634/1545/20
Провадження № 2/529/31/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Кириченко О.С.,

за участі секретаря судового засідання Скрипник Р.А.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Диканька Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ майна, набутого за час шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 . В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона та відповідач, у період зареєстрованого шлюбу, придбали за рахунок спільних грошових коштів відповідно до договору купівлі-продажу від 28.03.2009 року, який був виданий на ім`я ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що вказане спірне майно являється спільною сумісною власністю, але сам відповідач ОСОБА_2 від добровільного розподілу вказаного майна відмовляється. Посилаючись на вказані обставини позивач просить поділити набуте за час шлюбу майно, шляхом визнанням за нею 1/2 частину права власності на житловий будинок, який розташований за вказаною адресою та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Лавров В.В. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за їхньої відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, 16.05.2023 надав суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Ніяких клопотань, відзиву чи заперечень на позовні вимоги від відповідача не надходило.

З огляду на подані сторонами письмові заяви, суд провів розгляд справи у засіданні за відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що у період з 24 квітня 2003 року до 24 березня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 24.03.2014 по справі № 634/323/14-ц було розірвано /а.с. 4/.

З наявної у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 28 березня 2009 року, який посвідчено приватним нотаріусом Сахновщинського районного нотаріального округу Харківської області Давиденко О.В., вбачається, що відповідач ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними будівлями, які розташовані по АДРЕСА_1 /а.с. 5/.

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів виданого 28.03.2009 за №7142001 вказаний договір купівлі-продажу зареєстровано 28.03.2009 /а.с. 6/.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від21.12.2007№11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 та в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року в справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року в справі № 404/1515/16-ц.

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з матеріалів справи, спірне майно у вигляді житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 41,7 кв.м., житлова площа 31,8 кв.м сторонами було придбано за час перебування у зареєстрованому шлюбі, відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 та її представником в обґрунтування позовних вимог позивача суду надані належні та допустимі докази, відповідачем ніяких заперечень чи спростувань на протязі всього розгляду справи надані не були, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Враховуючи, що позов задоволено в повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачів понесені останніми судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подачу позову до суду у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 17, 81, 89, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , загальною площею 41,7 кв.м., житлова площа 31,8 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня його ухвалення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками справи.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий О.С. Кириченко