Справа № 309/1033/23
Провадження № 2/309/227/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Савицький С.А.

за участю секретаря судового засідання Мацунич В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хуст справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Потьомкіна Ольга Михайлівна до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Кожному належить на праві власності по 1/2 частині житлового будинку з надвірними побудовами. ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинку з надвірними побудовами, розташованого в АДРЕСА_1 . Право власності виникло на підставі договору дарування від 11 січня 2001 року, укладеному між ОСОБА_3 (мати позивачки) та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №80. Право власності на 1/2 частину будинку, яка належить ОСОБА_1 підтверджується реєстровим написом на договорі дарування, вчиненому Хустським ДПТІ 11.01.2001 року за №2827. Іншу 1/2 частину будинку з надвірними побудовами, розташованого в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , по 1/4 частину кожному, про що свідчить договір дарування посвідчений державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №2050.

28.02.2002 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 1/4 частину будинку розташованого в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та посвідченим державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №1075.

Між сторонами існувала усна домовленість про користування будинком. Кожному із сторін належить по одній житловій кімнаті, кухня, веранда, комора, надвірні побудови та споруди перебували у загальному користуванні.

Оскільки ОСОБА_1 є громадянкою Молдови, вона більшу частину життя проживала в Молдові. Однак при приїздах в м.Хуст безперешкодно користувалася належною їй частиною будинку.

На даний час позивачка вирішила переїхати на постійне проживання в м.Хуст, в якому народилася і проживала до моменту укладення шлюбу. Приїхавши на батьківщину, ОСОБА_1 мала намір проживати в належній їй на праві власності частині будинку. Однак відповідач постійно вчиняє перешкоди позивачці в користуванні належною їй частиною будинку: не впускає її до будинку, всіляко ображає та викидає належні їй речі. Відповідач змінив замки на вхідних дверях, позивачка не може потрапити до будинку, де знаходяться її особисті речі, меблі, предмети побуту.

У зв`язку з такою поведінкою відповідача позивачка була вимушена звернутися до правоохоронних органів. Постановою Хустського районного суду від 27.09.2021 року по справі №309/3674/21 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Неодноразові звернення позивачки до відповідача з проханням надати їй можливість проживати в будинку на надати їй ключі від будинку відповідачем ігноруються.

Згідно технічного паспорту спірне будинковолодіння має загальну площу 53,2 кв.м., житлову площу 30,6 кв.м. і складається веранди, двох житлових кімнат, комори. До будинку відносяться надвірні побудови та споруди, ганок, навіс, сарай, сарай, вбиральня, огорожу.

Відповідач не надає позивачці можливості вільного доступу до спірного будинку, а тому її порушене паво підлягає захисту, зокрема усуненням перешкод в користуванні будинком шляхом її вселення в будинок.

На підставі наведеного, позивачка просить суд, зобов`язати ОСОБА_2 усунути їй перешкоди у користуванні 1/2 частиною будинку та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 до будинку в АДРЕСА_1 та передати ключі від будинку.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення про його виклик в судове засідання на сайті судової влади. Причини неявки суду невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від відповідача не надходили.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Кожному належить на праві власності по 1/2 частині житлового будинку з надвірними побудовами.

ОСОБА_1 є власником 1/2 частини будинку з надвірними побудовами, розташованого в АДРЕСА_1 . Право власності виникло на підставі договору дарування від 11 січня 2001 року, укладеному між ОСОБА_3 (мати позивачки) та ОСОБА_1 , посвідченого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №80. Право власності на 1/2 частину будинку, яка належить ОСОБА_1 підтверджується реєстровим написом на договорі дарування, вчиненому Хустським ДПТІ 11.01.2001 року за №2827 (а.с.8).

Іншу 1/2 частину будинку з надвірними побудовами, розташованого в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , по 1/4 частину кожному, про що свідчить договір дарування посвідчений державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №2050 (а.с.9).

28.02.2002 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 1/4 частину будинку розташованого в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та посвідченим державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Король О.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за №1075 (а.с.10).

Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як передбачено статтею 358 ЦК України, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Отже, усі співвласники будинку мають рівні права на користування і володіння. Реалізація права власності однією особою не може шкодити праву власності іншої особи. Право спільної власності обмежено спеціальними нормами закону, унаслідок чого кожен із співвласників зобов`язаний реалізувати своє право власності з урахуванням прав та інтересів інших співвласників та за взаємною згодою.

Судом встановлено, що відповідач постійно вчиняє перешкоди позивачці в користуванні належною їй частиною будинку: не впускає її до будинку, всіляко ображає та викидає належні їй речі. Відповідач змінив замки на вхідних дверях, позивачка не може потрапити до будинку, де знаходяться її особисті речі, меблі, предмети побуту.

У зв`язку з такою поведінкою відповідача позивачка звернулася до правоохоронних органів. Постановою Хустського районного суду від 27.09.2021 року по справі №309/3674/21 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП.

Неодноразові звернення позивачки до відповідача з проханням надати їй можливість проживати в будинку на надати їй ключі від будинку відповідачем ігноруються.

З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 обґрунтований, доведений та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 137, 141, 263-265, 268, 280-284, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 119, 316-317, 321, 358, 386, 391 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні 1/2 частиною будинку та надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_1 до вказаного будинку та передати ключі від вхідних дверей до будинку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.