ПОСТАНОВА

іменем України

24 травня 2023 року м. Кропивницький

справа № 385/1352/22

провадження № 22-ц/4809/642/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Савранчук С.Л., на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2023 року у складі судді Гришака А.М.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що 21 жовтня 2019 року відповідач отримав у борг від позивача грошові кошти у розмірі 14400 доларів США, про що написав розписку. За цією розпискою відповідач зобов`язався повернути позивачеві отримані кошти у повному обсязі у строк до 31 грудня 2019 року. Однак, ні в зазначений у розписці строк (31 грудня 2019 року), ні станом на день подання позовної заяви, отримані грошові кошти відповідач позивачу не повернув. При намаганні позивача з`ясувати обставини неповернення відповідачем грошових коштів, відповідач ігнорує позивача. При намаганні позивача вирішити питання повернення грошових коштів в досудовому порядку шляхом направлення 18 квітня 2022 року відповідної заяви відповідачу на його телефонний номер у месенджері Вайбер, відповідач, отримавши дану заяву, не відповів на неї.

Враховуючи викладені обставини він вимушений звернутись із позовною заявою до суду за захистом своїх цивільних прав, порушених відповідачем. Оскільки відповідач отримав у борг грошові кошти в іноземній валюті - доларах США, знецінення даної суми грошових коштів унаслідок інфляційних процесів не відбулось, а відтак, відповідач у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання та відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України повинен сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, як наслідок невиконання грошового зобов`язання. Згідно з офіційною сторінкою Національного банку України в мережі Інтернет станом на 21 листопада 2022 року, тобто, на день подання позовної заяви до суду, офіційний курс гривні до долара США визначено у розмірі 36,5686 грн за 1 долар США. Тому, сума боргу відповідача перед позивачем станом на 21 листопада 2022 року в національній валюті України становить 526587,84 грн. Також, на вказану суму боргу, починаючи з першого дня прострочення виконання грошового зобов`язання (01 січня 2020 року) та станом на 21 листопада 2022 року згідно з вимогами ст.625 ЦК України, нараховуються 3% річних, що складає 45661,67 грн. Отже загальна сума боргу відповідача перед позивачем, з урахуванням 3% річних від простроченої суми, станом на 21 листопада 2022 року становить 572249,51 гривні.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на свою користь за договором позики від 21 жовтня 2019 року грошові кошти у розмірі 572249 грн 51 коп та понесені судові витрати у розмірі 12975 грн.

Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2023 року позовну заяву задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 21 жовтня 2019 року у сумі 572249 грн 51 коп. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

У судовому засіданні апеляційного суду редставник відповідача адвокат Савранчук С.Л. підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача адвокат Іванов О.В. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 21 жовтня 2019 року ОСОБА_2 зобов`язався повернути 14400 доларів США боргу, які отримав від ОСОБА_1 до 31 грудня 2019 року (а.с. 102).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 не виконав умов укладеного із позивачем договору позики, оформленого розпискою від 21 жовтня 2019 року, оскільки у визначений сторонами у договорі строк кошти не повернув, тому боржник зобов`язаний сплатити позивачу суму основного боргу з урахуванням сум, визначених частиною другою статті 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору усі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмету позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Нормою статі 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №501/1243/20, провадження № 61-14794 св 21.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) зроблено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Як убачається з письмових доказів по справі представником позивача було надано до суду оригінал розписки від 21 жовтня 2019 року, зі змісту якої встановлено, що ОСОБА_2 зобов`язався повернути 14400 доларів США боргу, які отримав від ОСОБА_1 до 31 грудня 2019 року (а.с.102). Знаходження оригіналу розписки у позивача є підтвердженням того, що строк виконання зобов`язання сплинув (слід було повернути кошти до 31 грудня 2019 року), а відповідач позичену ним суму позивачу не повернув, чим взяті на себе зобов`язання не виконав.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про укладення сторонами договору позики. У даному випадку розписка не є самостійним борговим документом, але вона підтверджує укладення сторонами договору позики. У свою чергу відповідач належними та допустимими доказами не довів тих обставин, що він договір позики із ОСОБА_3 не укладав та позику в розмірі 14400 доларів США не отримував, а тому не спростував висновків суду першої інстанції про невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором позики. Грошові кошти у сумі 14400 доларів США, що станом на час звернення до суду за офіційним курсом НБУ складала 526587,84 грн, позивачу не повернуті, а тому, дійсно, його порушене право підлягає захисту у судовому порядку. Також суд першої інстанції правильно застосував ч.2 ст.625 ЦК України та стягнув 3% річних від простроченої суми у розмірі 45661,67 грн. Правильно вирішено питання про судові витрати.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Савранчук С.Л., залишити без задоволення, а рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20 лютого 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 червня 2023 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді C.М. Єгорова

О.Л. Карпенко