УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/1403/23

Провадження № 2-з/568/4/23

04 жовтня 2023 р. м.Радивилів

Суддя Радивилівського районного суду Рівненської області Троцюк В.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Ширко Мариною Романівною, про забезпечення позову, -

встановив:

До Радивилівського районного суду надійшла заява про забезпечення позову, подана до подання позовної заяви.

В поданій заяві представник ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом зупинення продажу майна, а саме технічно-обмінного пункту (ТОП) №1 пл.336,5 кв.м., технічного-обмінного пункту (ТОП) №2 пл.552,0 кв.м. та земельної ділянки пл..0,68 га (кадастровий номер :01:007:0258), що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , на електронних торгах, які проводить ДП «Сетам» номер лоту 535545, за виконавчим провадженням №70059441, відкритим приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.С. Заявник в обґрунтування заяви зазначає, щовказане майно є спільною сумісною власністю, оскільки придбане в шлюбі з ОСОБА_2 та за спільні кошти. Заявник має намір звернутися до суду з позовомпро визнання договору дарування, на підставі якого ОСОБА_2 отримала у власність вказані нежитлові приміщення, договором купівлі-продажу, визнання вказаного майна спільною сумісною власністю подружжя, його поділ та виключення з опису та звільнення з-під арешту. Заявником не зібрано всіх необхідних доказів, для підтвердження обставин справи, тому звернутись до суду з позовом на даний час не може. На офіційному веб-сайті ДП «Сетам» розміщена інформація про проведення електронних торгів щодо продажу вказаного нерухомого майна, та визначено дату аукціону 09.10.2023 року. За таких обставин, існує висока ймовірність того, що майно, частина якого належить заявнику, може бути реалізована на торгах, що в майбутньому ускладнить ефективний спосіб захисту та поновлення прав заявника, у випадку їх задоволення.Враховуючи вищенаведене, просить вжити заходи забезпечення позову.

У відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України в судове засідання сторони не викликались.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Ознайомившись з поданою заявою, матеріалами справи, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до вимог ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд на прохання осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтування його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: зокрема зупиненням продажу арештованого майна.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з роз`яснень даних в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також необхідність запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

У своїй заяві ОСОБА_1 зазначає, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. перебуває виконавче провадження №70059441 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 1406542,05 грн. дострокового повернення коштів, простроченої заборгованості по кредиту 2588,89 грн., заборгованості по процентах 16275,46 грн., простроченої заборгованості по процентах 156039,63 грн., заборгованості по комісії 855,12 грн. та 23734,52 грн. судового збору.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. віл 31.03.2023 року на виконання виконавчого листа №568/1609/20 від 10.05.2022 року описано та накладено арешту на майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , технічно-обмінний пункт (ТОП) №1 пл.336,5 кв.м., технічного-обмінний пункт (ТОП) №2 пл.552,0 кв.м. та земельну ділянку пл..0,68 га (кадастровий номер :01:007:0258) , що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна здійснюється шляхом проведення електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 вказаного Закону.

Заявник просить забезпечити позов шляхом зупинення продажу арештованого майна в межах виконавчого провадження. Тобто, із заяви слідує, що на даний момент відбувається стадія виконання рішення суду в примусовому порядку.

Законом України «Про виконавче провадження» у статті 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції виконавця.

Зупинення виконавчого провадження - це повноваження державного виконавця, яке може бути оскаржене до суду. Тобто законодавством чітко визначено обставини, які можуть бути підставою для зупинення виконавчого провадження, та порядок вирішення питання про зупинення виконавчого провадження, а саме питання про зупинення виконавчого провадження вирішується державним виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що не допустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Суд враховує, що майно арештоване в рамках відкритого приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. виконавчого провадження №70059441 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 10.05.2022 Радивилівським районним судом Рівненської області, на виконання рішення по справі №568/1609/20.

Тому з огляду на норми ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України щодо обов`язковості виконання судових рішень, застосування запропонованого заявником виду забезпечення позову фактично може призвести до зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили, і матиме наслідком порушення прав та законних інтересів інших осіб, що не допускається, а також суперечить чинному законодавству.

Окрім того, згідно долученої до заяви інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна нерухоме майно: технічно-обмінний пункт (ТОП) №1 пл.336,5 кв.м., технічного-обмінний пункт (ТОП) №2 пл.552,0 кв.м. та земельну ділянку пл..0,68 га (кадастровий номер :01:007:0258) , що розташовані за адресою АДРЕСА_1 перебуває під обтяженням забороною на нерухоме майно, обтяжувачем є Публічне акціонерне товариство акціонерно-комерційний банк «Львів» на підставі договору іпотеки від 08.11.2018 року, укладеним приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Паук А.Я.

Так, заявник не обґрунтував у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у справі про поділ майна подружжя з огляду на те, що спірне майно було передано ПАТ АКБ «Львів» в іпотеку на забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, а відтак заявник усвідомлював ризики невиконання зобов`язань за кредитним договором.

За змістом статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача цього нерухомого майна, навіть якщо до його відома не була доведена інформація про обтяження цього майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у такому обсязі і на таких умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. До того ж, за змістом частини четвертої статті 65 СК України договори кредиту та іпотеки, укладені в інтересах сім`ї, створюють обов`язки для обох із подружжя. Заявник не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що договір іпотеки були укладені ОСОБА_2 всупереч інтересам сім`ї.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Ширко Мариною Романівною, про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя В.О. Троцюк