КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 жовтня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва в складі судді Лісовської О.В., постановлену в м. Київ 26 липня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В лютому 2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, просив переглянути рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року, скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заяву мотивував тим, що був звільнений з роботи на підставі наказу підприємства від 05 липня 2021 року № 243-п з посади інженера з комп`ютерних систем І категорії відділу експлуатації автоматизованих систем відділення комп`ютеризації та інформаційних технологій Укрпатенту у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. При цьому під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу з моменту попередження про звільнення і до самого звільнення не запропонована жодна робота на тому самому підприємстві відповідно до ст. 49-2 КЗпП України і цьому факту надана відповідна оцінка. Однак рішення прийняте 24 грудня 2021 року, і позивач та суд першої інстанції не могла знати про обставину, яка існувала на час розгляду справи, і про неї позивачу стало відомо лише 11 січня 2023 року після отримання відповіді на адвокатський запит. Відповідно до листа Укрпатенту № 6/1 від 03 січня 2023 року, отриманого 11 січня 2023 року, вбачається, що 22 червня 2021 року ОСОБА_2 письмово запропоновано роботу на підприємстві, а саме вакантну посаду фахівця редакційного відділу управління опрацювання та виготовлення документів Укрпатенту. Вимога до даної посади - «фахівець редакційного відділу повинен мати вищу освіту, вміти користуватись комп`ютерною та оргтехнікою, знати національне законодавство з питань правової охорони інтелектуальної власності, володіти державною мовою», що цілком спростовує висновки суду про відсутність у відповідача вакантні посади, які б позивач міг займати з урахуванням освіти, кваліфікації та досвіду. Також після того, як ОСОБА_2 відмовилась зайняти вказану вакантну посаду, ця посада була запропонована іншій працівниці ОСОБА_3 . Однак ОСОБА_1 дана посада запропонована не була, що є порушенням ст. 49-2 КЗпП України. Крім того, в листі Укрпатенту зазначено, що у зв`язку з введенням в дію з 01 липня 2021 року нової організаційної структури та нового штатного розпису на нові, тобто вакантні посади переведено 529 працівників, посади яких підлягали скороченню з 30 червня 2021 року. При цьому позивачу не була запропонована жодна з цих вказаних 529 посад.

При первісному розгляді справи суд першої інстанції вважав встановленим, що в Укрпатенті не було іншої роботи та вакантних посад, які останній був зобов`язаний запропонувати позивачу, однак вищенаведеною інформацією, яка наведена в листі, вказана обставина в рішенні спростовується. Врахувавши наведені факти та аргументацію, суд має постановити протилежне за змістом рішення та задовольнити позов.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами залишено без задоволення.

Заявник ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2023 року, переглянути рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року за нововиявленими обставинами та скасувати його, ухваливши нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладав обставини, зазначені в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, яка подавалась ним до суду першої інстанції.

Посилався на рішення, ухвалене Шевченківським районним судом м. Києва від 12 грудня 2022 року в аналогічній справі № 761/28883/21 за позовом іншої особи до ДП «Український інститут інтелектуальної власності» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.

Вказував, що його позовні вимоги були обґрунтовані тим, що його було звільнено без отримання згоди профспілки, не проводячи порівняння кваліфікації та продуктивності праці з іншими працівниками. Йому з дня попередження про заплановане звільнення і аж до самого звільнення з роботи не було запропоновано жодної вакантної посади, при тому, що в зазначений період було прийнято та переведено на нові посади понад 500 осіб, як наслідок, він вважає, що його звільнено незаконно та з порушенням встановленого порядку.

Також вказував, що його позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відділу експлуатації автоматизованих систем відділення комп`ютеризації та інформаційних технологій до новоствореного відділу мережевих та серверних технологій управління комп`ютеризації та інформаційних технологій на посаду інженера з комп`ютерних систем з 01 липня 2021 року переведений ОСОБА_4 , який мав менший безперервний стаж і не має вищої освіти. Але ОСОБА_1 дана посада запропонована не була. Також в новостворений відділ з 01 липня 2021 року переведено ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у яких також є меншим безперервний стаж.

Наводив правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 753/3889/17, а також в постанові Київського апеляційного суду, вказував, що йому до самого звільнення з роботи не було запропоновано жодної вакантної посади, з наказів Укрпатенту від 23 березня 2021 року та 30 березня 2021 року, що стали підставою для його звільнення, вбачається, що були не лише ліквідовані певні структурні підрозділи підприємства, а й створені нові, в які переведено працівників з інших підрозділів або прийнято інших працівників, введені в штатний розпис або вакантні в період з 05 травня по 05 липня 2021 року, які позивачу не були запропоновані. Викладені вище факти та норми КЗпП України свідчать про те, що позивач звільнений без законної підстави.

Від відповідача ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Посилався на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими, натомість ухвала від 26 липня 2023 року постановлена відповідно до вимог чинного законодавства, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, правильно застосовано судом норми процесуального та матеріального права, в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, які надавались суду.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без задоволення заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що вказані заявником як нововиявлені обставини суд не може взяти до уваги як підставу для перегляду судового рішення, оскільки вказані обставини перевірялися судом у повному обсязі, їм надана відповідна оцінка у судовому рішенні, при цьому наявність відповіді відповідача про те, що іншим особам була запропонована вакантна посада, не може вважатись нововиявленою обставиною. Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявником не були доведені обставини існування нововиявлених обставин, які б впливали на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається, а тому підстав для скасування рішення суду за нововиявленими обставинами немає.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що в серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовну заяву мотивовано тим, що 09 квітня 2003 року його було прийнято на посаду спеціаліста формування баз даних ДП «Український інститут промислової власності». 14 квітня 2004 року його переведено на посаду спеціаліста сектору реєстрації документів за заявками на об`єкти промислової власності відділу формування баз даних ДП «Український інститут промислової власності». З 03 березня 2006 року його переведено на посаду спеціаліста сектору реєстрації документів за заявками на об`єкти промислової власності відділу формування баз даних ДП «Український інститут промислової власності». 04 липня 2006 року його переведено на посаду спеціаліста І категорії відділу експлуатації автоматизованих систем відділення комп`ютерних інформаційних технологій ДП «Український інститут промислової власності». 18 березня 2008 року його переведено на посаду адміністратора відділу експлуатації автоматизованих систем відділення комп`ютерних інформаційних технологій ДП «Український інститут промислової власності».

Зазначав, що у 2008 році він закінчив навчальний заклад «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Комп`ютерні системи та мережі», здобув кваліфікацію спеціаліста з комп`ютерних систем та мереж.

Вказував, що 24 квітня 2015 року ДП «Український інститут промислової власності» перейменовано в ДП «Український інститут інтелектуальної власності».

01 грудня 2018 року назву посади «адміністратор» змінено на «інженер комп`ютерних систем».

17 грудня 2019 року його переведено на посаду інженера з комп`ютерних систем І категорії відділу експлуатації автоматизованих систем відділення комп`ютеризації та інформаційних технологій ДП «Український інститут інтелектуальної власності».

Наказом ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 05 липня 2021 року № 243-п його звільнено з посади спеціаліста з комп`ютерних систем І категорії відділу експлуатації автоматизованих систем відділення комп`ютеризації та інформаційних технологій у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Вважав, що його звільнення є незаконним з огляду на таке. Наказом ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 23 березня 2021 року № ЗЗ-Н/2021 «Про введення в дію організаційної структури та надання пропозицій щодо штатного розпису» та наказу від 30 березня 2021 року № 41-з «Про затвердження та введення в дію штатного розпису» було затверджено нову організаційну структуру підприємства та штатний розпис підприємства. Наказом ДП «Український інститут інтелектуальної власності» від 30 березня 2021 року № 102-П «Про ліквідацію структурних підрозділів, скорочення штату та чисельності працівників» скорочено посаду інженера з комп`ютерних систем І категорії відділення комп`ютеризації та інформаційних технологій. При цьому змін в організації виробництва і праці ДП «Український інститут інтелектуальної власності» не відбулося, оскільки відділ експлуатації автоматизованих систем було перейменовано у відділ мережевих та серверних технологій, тобто фактично однин відділ і посади було замінено іншими.

Вказував, що 05 травня 2021 року йому було вручено попередження про звільнення за № Вн-1391/2021 на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників та одночасно повідомлено, що вакантні посади, які відповідають його професії, відсутні. Зазначав, що на момент вручення йому вказаного попередження в структурі ДП «Український інститут інтелектуальної власності» існував аналогічний відділ і змінено назву та аналогічними вакантними посадами і в період часу з 05 травня 2021 року до 05 липня 2021 року до вказаного відділу приймалися нові працівники. Вважав, що під час його звільнення відповідачем порушено вимоги частини другої статті 40, статті 49-2 КЗпП України, вимоги статті 42 КЗпП України в частині того, що він має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці перед іншими працівниками.

Вказував, що 22 червня 2021 року він був присутнім на засіданні первинної профспілкової організації ДП «Український інститут інтелектуальної власності», на якому було прийняте обґрунтоване рішення про відмову у наданні згоди на його звільнення з посади інженера І категорії відділу експлуатації автоматизованих систем.

Вважав, що за наявності обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору власник або уповноважений ним орган не має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд: поновити його на роботі на посаді інженера І категорії відділу експлуатації автоматизованих систем відділення комп`ютеризації та інформаційних технологій ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) та скасувати наказ від 05 липня 2021 року № 234-п; стягнути з ДП «Український інститут інтелектуальної власності» (Укрпатент) на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 липня 2021 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить 18 740,69 грн. (а. с. 2 - 5 т. 1).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі наказу Укрпатенту від 30 березня 2021 року № 102-п, у зв`язку з введенням в дію з 01 липня 2021 року нового штатного розпису Укрпатенту, з 01 липня 2021 року підлягала скороченню посада інженера з комп`ютерних систем І категорії відділу експлуатації автоматизованих систем відділення комп`ютеризації та інформаційних технологій, яку обіймав позивач. Оскільки з 01 липня 2021 року у відповідача був створений новий відділ мережевих та серверних технологій управління комп`ютеризації та інформаційних технологій, переважного права у позивача на працевлаштування на нову посаду не було. Відповідач попередив ОСОБА_1 про наступне звільнення через два місяці з дня ознайомлення його з наказом про скорочення його посади, позивач не довів наявність на момент його звільнення у відповідача іншої вакантної посади чи роботи, яку він міг виконувати з урахуванням його освіти та кваліфікації та яка не була йому запропонована, тому суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач дотримався визначеного законодавством порядку при звільненні позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. У рішенні про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 профспілковий орган не виклав правового обґрунтування щодо відмови у звільненні позивача, тому суд вважав, що роботодавець мав право звільнити працівника без згоди профспілкової організації (а. с. 138 - 148 т. 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року залишено без змін. Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, встановивши, що у ДП «Український інститут інтелектуальної власності» дійсно мало місце скорочення посади інженера з комп`ютерних систем І категорії відділу експлуатації автоматизованих систем відділення комп`ютеризації та інформаційних технологій, яку обіймав позивач, дійшов правильного висновку про те, що під час звільнення ОСОБА_1 роботодавець дотримався встановленої законодавством про працю процедури звільнення, врахував відсутність у позивача переважного права на залишення на роботі, його фаховий рівень, своєчасно попередив його про наступне звільнення, звернувся до профспілки, членом якої є позивач, на що отримав необґрунтовану відмову (а. с. 184 - 194 т. 1).

Постановою Верховного Суду від 12 квітня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року залишено без змін. Постанову касаційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, правильно вважав, що оскільки рішення профспілкового комітету не містить правового обґрунтування незаконності звільнення позивача, тому підприємство мало право звільнити позивача за відсутності згоди профспілкового комітету на його звільнення. Встановивши, що у відповідача дійсно відбулося скорочення штату та чисельності працівників, відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, та відсутність в ДП «Український інститут інтелектуальної власності» вакантних посад, які відповідають його професії (спеціальності), суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині поновлення на роботі. Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не була запропонована будь-яка вакантна посада, є безпідставними, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено, що вакантні посади в ДП «Український інститут інтелектуальної власності», які позивач міг обіймати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, були відсутні. Крім того, оскільки з 01 липня 2021 року у відповідача був створений новий відділ мережевих та серверних технологій управління комп`ютеризації та інформаційних технологій, переважного права у позивача на працевлаштування на нову посаду не було (а. с. 231 - 238 т. 1).

До заяви про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами позивачем додано копію листа Укрпатенту від 03 січня 2023 року на адвокатський запит ОСОБА_7 від 16 грудня 2022 року (а. с. 6 - 10 т. 2), яким повідомлено, що в період з 05 травня 2021 року по 30 червня 2021 року посада фахівця редакційного відділу управління опрацювання та виготовлення документів Укрпатенту у штатному розписі не була передбачена і введена новим штатним розписом з 01 липня 2021 року згідно з наказом Укрпатенту від 30 березня 2021 року № 41-з «Про затвердження та введення в дію штатного розпису», з 01 липня по 05 липня 2021 року вказана посада вакантною не була; посада фахівця редакційного відділу управління опрацювання та виготовлення документів Укрпатенту ОСОБА_1 не пропонувалась, оскільки з 01 липня 2021 року цю посаду обійняла ОСОБА_8 , яка відповідала кваліфікаційним вимогам до цієї посади та постійно працювала на різних посадах в редакційному відділі підприємства з 2000 року; з 22 червня 2021 року ОСОБА_2 в зв`язку із скороченням її посади начальника відділу навчальних програм та забезпечення просвітницьких заходів було письмово запропоновано іншу роботу на підприємстві, а саме зайняти посаду фахівця редакційного відділу управління опрацювання та виготовлення документів Укрпатенту, яка вводилась новим штатним розписом підприємства з 01 липня 2021 року; після відмови ОСОБА_2 від іншої роботи на підприємстві, а саме від зайняття з 01 липня 2021 року посади фахівця редакційного відділу управління опрацювання та виготовлення документів Укрпатенту, цю посаду було запропоновано зайняти з 01 липня 2021 року ОСОБА_3 , яка повністю відповідала кваліфікаційним вимогам до цієї посади та постійно працювала на різних посадах в редакційному відділі підприємства ще з 2000 року, а її попередня посада (посада професіонала інтелектуальної власності редакційного відділу відділення формування баз даних та редакційно-видавничої діяльності) також підпадала під скорочення 30 червня 2021 року; ОСОБА_2 не погодилась обійняти з 01 липня 2021 року запропоновану їй посаду фахівця редакційного відділу управління опрацювання та виготовлення документів Укрпатенту, у зв`язку з чим цю посаду було запропоновано зайняти з 01 липня 2021 року ОСОБА_3 ; щодо посад, які були вакантними в період з 05 травня 2021 року по 05 липня 2021 року включно, надано зведені в таблицю відомості та зауважено, що всі посади, вказані в таблиці, крім посади начальника відділу охорони державної таємниці, посади професіонала із організації інформаційної безпеки відділу охорони державної таємниці та посади першого заступника генерального директора, підлягали скороченню з 30 червня 2021 року у зв`язку з введенням в дію нової організаційної структури та нового штатного розпису підприємства.

Також вказаним листом повідомлено, що у зв`язку з введенням в дію з 01 липня 2021 року на підприємстві нової організаційної структури та нового штатного розпису, на підставі наказів Укрпатенту від 23 березня 2021 року № 33-Н/2021 «Про введення в дію організаційної структури та надання пропозицій щодо штатного розпису», від 30 березня 2021 року № 41-з «Про затвердження та введення в дію штатного розпису», на нові посади, передбачені новим штатним розписом, було переведено 529 працівників, посади який підлягали скороченню з 30 червня 2021 року.

Додатками до листа Укрпатенту від 03 січня 2023 року є копія листа Укрпатенту від 22 червня 2021 року № Вн-2624/2021 на ім`я ОСОБА_2 , копія акту № 54 від 25 червня 2021 року про відмову ОСОБА_2 від запропонованої іншої роботи на підприємстві, копія посадової інструкції фахівця редакційного відділу управління опрацювання та виготовлення документів Укрпатенту (а. с. 11 - 16 т. 2).

В заяві про перегляд рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року заявником вказано на наявність підстав для такого перегляду, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано: з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Згідно ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Частинами першою, другою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з частиною четвертою статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

За змістом наведених норм права необхідними умовами визнання обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, нововиявленими є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби така обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другим критерієм для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду є доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (Pravednaya v. Russia, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 посилався на істотні обставини, які не були відомі йому та суду на час розгляду справи, та які, на думку заявника, спростовують висновки суду, а саме, що у відповідача була наявна вакантна посада - фахівець редакційного відділу управління опрацювання та виготовлення документів Укрпатенту, яка не була йому запропонована відповідачем при його звільненні.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про перегляд ухвали про закриття провадження в справі, суд першої інстанції дослідив лист Укрпатенту від 03 січня 2023 року та прийшов до висновку, що як вже було встановлено судами під час розгляду справи, у відповідача за період з 13 травня 2021 року по 13 липня 2021 року не було вакантних посад, які б відповідали спеціальності та кваліфікації ОСОБА_1 , а також іншої роботи, крім того, під час скорочення при реорганізації підприємства було звільнено 64 особи і вакантних місць не було. Даний факт перевірявся при розгляді судом справи і було встановлено, що вакантні посади у відповідача, які б позивач міг займати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, були відсутні.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставини, на які посилається заявник як на нововиявлені, не можуть вважатися такими, оскільки вказані обставини перевірялися судом в повному обсязі і їм надана відповідна оцінка у судовому рішенні, а наявність відповіді відповідача про те, що іншим особам була запропонована вакантна посада, не може вважатися нововиявленою обставиною.

Зазначена ОСОБА_1 обставина не є нововиявленою і не змінює висновку суду про дотримання відповідачем норм трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 з роботи.

Крім того, апеляційний суд враховує, що на обставину переведення більш ніж 500 працівників Укрпатенту на нові посади позивач вже посилався в апеляційній та касаційній скарзі на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24 грудня 2021 року, ці обставини перевірялися судами, отже така обставина на може вважатися нововиявленою.

Отже, оскільки заявником не було доведено передбачених ст. 423 ЦПК України підстав для перегляду ухвали у зв`язку з нововиявленими обставинами, судом першої інстанції правомірно було відмовлено заявнику в задоволенні заяви.

Апеляційний суд не оцінює по суті доводи апеляційної скарги про незаконність звільнення позивача, відсутність згоди профспілки на його звільнення, незапропонування жодної вакантної посади з дня попередження про заплановане звільнення і до самого звільнення з роботи, незважаючи на переведення на нові посади понад 500 осіб, про наявність підстав для його поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі доводи стосуються обґрунтованості рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2021 року і до незгоди позивача з цим рішенням, що виходить за межі даного апеляційного перегляду.

Крім того, судом відхиляються як нерелевантні посилання позивача в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 753/3889/17, про те, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що існують на всьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється працював, за умови, що він, враховуючи освіту та кваліфікацію, може виконувати цю роботу.

Вказані посилання не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, ухвала суду, що оспорюється, не суперечить наведеним правовим висновкам, а сам їх зміст стосується спору по суті, який було належно розглянуто рішенням від 24 грудня 2021 року та підтверджено рішеннями судів вищих інстанцій.

Апеляційний суд не враховує посилання заявника в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені в постанові Київського апеляційного суду від 06 червня 2019 року в справі № 756/12932/17 та рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2022 року в справі № 761/28883/21, оскільки врахування висновків судів таких інстанцій не ґрунтується на положеннях ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Разом із тим, заявником в апеляційній скарзі всупереч ст. 356 ЦПК України не зазначено, в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість саме ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2023 року (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо).

Доводи заявника зводяться до бажання повторного перегляду вже вирішеної справи тільки з метою її нового слухання і вирішення. Проте це порушує принцип остаточності рішення суду (res judicata), оскільки підстав для перегляду судового рішення немає, права та обов`язки сторін уже вирішені (рішення Європейського суду з прав людини від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» та від 09 листопада 2004 року у справі «Науменко проти України»).

Таким чином, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, врахувавши доводи сторін та виходячи з фактичних обставин справи, дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для перегляду за нововиявленими обставинами рішення від 24 грудня 2021 року.

Зі змісту апеляційної скарги та оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність ухвали, не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування правильної ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.