Житомирський апеляційний суд
Справа №274/64/23 Головуючий у 1-й інст. Корбут В.В.
Категорія 44 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в режимі відеоконференції цивільну справу № 274/64/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Таргонія Вадима Миколайовича на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 червня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Корбута В.В. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У січні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до суду із названим позовом та просили стягнути з відповідача на користь кожного по 200 000 грн моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

В обгрунтування позовних вимог зазначили, що 06 березня 2017 року о 19 годині 40 хвилин на 27 км пікету № 10 залізничного перегону «Бердичів-Шепетівка» Південно-Західної залізниці, внаслідок наїзду вантажного потягу № 3154 загинув їх син ОСОБА_4

16 березня 2017 року за фактом настання цієї події відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000411 та розпочато досудове розслідування.

30 травня 2017 року постановою слідчого Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області закрито кримінальне провадження.

В ході досудового розслідування проведено судово-медичну експертизу, за результатами якої встановлено, що отримані ОСОБА_4 тілесні ушкодження знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з його смертю.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками загиблого ОСОБА_4 .

Визначаючи розмір моральної шкоди, позивачі виходили з того, що втрата ними сина призвела до душевних хвилювань та страждань. Трагедія вплинула на психічний та емоційний стан, смерть сина є різкою і психотравмуючою подією, що викликає надзвичайний стрес, який є триваючим. Втрата сина є невідворотною і непоправною втратою, а тому відновити стан неможливо, тож душевні страждання будуть тривати і надалі. Зазначили, що після смерті сина їх переслідує відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості. До того ж вказують, що для організації свого життя в подальшому мають докладати більше зусиль, так як є пенсіонерами, а допомоги від сина вже не отримають. Виходячи із наведеного, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 червня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн на користь кожного.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Таргоній В.М. , посилаючись на неповне з`ясування обставин по справі, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про розмір морального відшкодування не врахував, що моральна шкода відшкодовується одноразово, а моральна шкода, завдана позивачам є тривалою, оскільки попередній стан є невідновлювальним. Також вважає безпідставними мотиви суду першої інстанції щодо спонукання позивачів адвокатом Таргонієм В.М. звернутися до суду із цим позовом. Крім того позивач ОСОБА_1 особисто брав участь у розгляді справи та був присутній у судовому засіданні. Також наводить ряд правових позицій Верховного Суду із подібних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказує, що судом першої інстанції належним чином досліджено письмові докази шляхом повного та об`єктивного дослідження, встановлено обставини смертельного травмування ОСОБА_4 , його поведінку та вину, а також враховані правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/17832/14 від 15.12.2020.

Розглянувши справу в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що згідно із свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 38 років у місті Бердичеві Житомирської області (а.с. 24).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 25).

Постановою про закриття кримінального провадження від 30 травня 2017 року старшого слідчого СВ Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції Сероветніка Я. Р. встановлено, що 16 березня 2017 року о 19 год. 40 хв до чергової частини Бердичівського ВП надійшло повідомлення від чергової по станції Бердичів, про те, що на 27 км пікету № 10 залізничного перегону «Бердичів- Шепетівка» Південно-Західної залізниці вантажним потягом № 3154 було смертельно травмовано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6, 9-18).

Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть № 269 від 17 березня 2017 року причиною смерті ОСОБА_4 є травматичний шок, травма із залученням декількох ділянок тіла, пішохід травмований при зіткненні з потягом (а.с.9-18).

Встановлено, що смерть ОСОБА_4 настала в результаті причин, що не залежать від дій інших осіб, тому в даному випадку відсутній склад злочину. На підставі статей 110, 284 КПК України слідчим було постановлено: кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000411 від 17 березня 2017 року, закрити у зв`язку з відсутністю складу злочину (а.с.9-18).

Судом також встановлено, що електровоз серії ВЛ80к № 444, який здійснив наїзд на ОСОБА_4 , перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Козятин» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ Укрзалізниця», а ОСОБА_5 , який керував ним, працює у виробничому підрозділі локомотивне депо Шепетівка регіональної філії «Південно-Західна Залізниця» (а.с. 7-8).

Відповідно до копії висновку експерта від 31 травня 2017 року № 62, при судово- токсилогічному дослідженні крові трупа виявлено етиловий спирт у концентрації 2,38 проміле, що при житті викликають алкогольне сп`яніння середнього ступеня (а.с. 19-23).

В акті службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на Південно-Західній залізниці, затвердженому головним інженером Козятинської дирекції залізничних перевезень 22 березня 2017 року В. В. Чуйко, комісія прийшла до висновку про те, що випадок стався з вини потерпілого ОСОБА_4 , який грубо порушив розділ 2 пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Вини працівників залізничного транспорту не вбачається (а.с. 19-23).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що моральна шкода, завдана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 смертю сина - ОСОБА_4 , має бути відшкодована Залізницею. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, місцевий суд, посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом у цій справі після спонукання їх це зробити адвоката Таргонія В.М. або інших пов`язаних з ним та/або Адвокатським об`єднанням "Автопоміч України" осіб, а не з власної ініціативи, встановивши, що смерті ОСОБА_4 сприяла його груба необережність, яка полягала у нехтуванні ним пунктами 2.2, 2.3 та 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України 19.02.1998 р. № 54, а також те, що ОСОБА_4 на момент пригоди перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив пункт 2.20 Правил, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 30 000 грн на користь кожного позивача.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухово- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21 (провадження № 61-19006св21)/

Частинами першою, другою статті 1193 ЦК України передбачено, що шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, суд першої інстанцій обґрунтовано виходив із наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю сина позивачів, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Разом із тим, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання щодо розміру морального відшкодування, місцевий суд не врахував наступне.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Таким чином розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Колегія суддів наголошує, що позивачі зазнали значних моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями та стражданнями, викликаними втратою єдиного сина.

При цьому при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди апеляційний суд враховує висновки суду першої інстанції, що смерть ОСОБА_4 стала наслідком його грубої необережності, а саме порушення ним пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, а також пункту 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1995 року № 903. У той же час дії машиніста поїзда відповідали вимогам вказаних Правил.

Однак, виходячи з принципу розумності, виваженості і справедливості, а також враховуючи характер, глибину і тривалість душевних страждань позивачів внаслідок непоправної втрати - смерті єдиного сина, з урахуванням фактичних обставин конкретної справи, а саме факт особистої недбалості та необережності потерпілого, його поведінку, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір морального відшкодування в сумі 70 000 грн, який слід стягнути на користь кожного з позивачів. Вказані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 17 травня 2022 року в справі № 210/5475/20-ц (провадження № 61-3016св22).

Колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом у цій справі після спонукання їх це зробити адвоката Таргонія В.М. або інших пов`язаних з ним та/або Адвокатським об`єднанням "Автопоміч України" осіб, а не з власної ініціативи, оскільки вказані обставини не є характеризуючою обставиною моральних страждань, які зазнали позивачі внаслідок втрати сина.

Крім того посилання місцевого суду, що за більше ніж чотири роки та дев`ять місяців гострота сприйняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 душевних страждань значно пом`якшилась (зменшилась) є некоректними, оскільки моральне сприйняття та переживання трагічних обставин та ситуацій у кожної людини індивідуальне, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині свідчать лише про суб`єктивну оцінку стороннього спостерігача щодо можливої поведінки особи, а не в даному конкретному випадку, що свідчить про неврахування судом доводів позовної заяви та посилань у ній щодо характеру моральної шкоди. Таким чином доводи апеляційної скарги представника позивачів Таргонія В.М. в цій частині колегія суддів вважає слушними.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що дійшовши обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції припустився помилки при визначенні її розміру, яка підлягає відшкодуванню, а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині. А саме, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір моральної шкоди з 30 000 грн до 70 000 грн, яка підлягає стягненню на користь кожного з позивачів. В решті рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Таргонія Вадима Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 червня 2023 року змінити в частині визначеного розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , збільшивши його з 30 000 гривень до 70 000 гривень на користь кожного.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.09.2023

Головуючий Судді