ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2023 року місто Чернівці справа №727/3210/23

провадження №22-ц/822/792/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Кулянди М.І., Лисака І.Н.

секретар Петранюк Ю.Т.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 09 серпня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, головуючий в суді першої інстанції суддя Калмикова Ю.О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину.

Посилалася на те, що з 23 травня 2017 року перебувала у шлюбі із відповідачем, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 04 вересня 2019 року.

Від цього шлюбу у сторін є спільна дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2019 року присуджено стягувати із Відповідача на користь позивача на утримання ОСОБА_3 , аліменти у розмірі 1626,00 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи із 28 травня 2019 року.

Потреби дитини на даний момент значно зросли. Розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного матеріального утримання малолітнього сина сторін.

Більше того, відповідач взагалі не приймає участь у вихованні та утриманні сина, вже більше 2-х років взагалі не виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів, у зв`язку із чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 42276,00 грн., що підтверджується копією відповідного розрахунку.

В обґрунтування підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на утримання дитини зазначила, що після розірвання шлюбу сторін та після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів із відповідача, стан здоров`я дитини значно погіршився, у зв`язку із чим позивачка ОСОБА_1 змушена витрачати значно більшу суму коштів на лікування дитини та реабілітацію.

Зокрема, заключенням Головного дитячого невролога МОЗ від 18 грудня 2019 року, сину сторін ОСОБА_3 був встановлений діагноз ДЦП, правобічний гемепарез в стадії самостійної ходи, у зв`язку із чим дитині оформлено інвалідність.

Протоколом обласної ЛКК №855 від 18 грудня 2019 року по оформленню ІПР дитині - інваліду встановлено, що діагноз дитини ОСОБА_3 є ДЦП, правобічний гемепарез в стадії самостійної ходи, у зв`язку із чим дитина обмежена в самообслуговуванні, в пересуванні та в спілкуванні, потребує реабілітації.

Відповідно до Листів рекомендації лікаря, у зв`язку із встановленим діагнозом малолітній син сторін ОСОБА_3 потребує постійного лікування, реабілітації, на що позивачкою витрачається значна сума коштів.

Більше того, у зв`язку із встановленим діагнозом, ІНФОРМАЦІЯ_2 сину сторін - ОСОБА_3 було проведено операційне втручання, а саме: тимчасове блокування проксимальної наросткової зони лівої кістки 8-ми подібними пластинами, що підтверджується копією Договору про надання медичних послуг.

Згідно з вищевказаного Договору, за проведення операційного втручання дитині ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 понесла витрати в розмірі 34 000 грн.

Обстеження та лікування наявних у сина сторін хвороб носить постійний характер та потребує постійних значних матеріальних витрат, які здійснює виключно позивачка, а відповідач категорично відмовляється допомогти їй нести такі витрати.

Також, малолітня дитина сторін обмежена у нормальному пересуванні, у зв`язку із чим існує потреба у постійному придбанні спеціального ортопедичного взуття.

Зокрема, у період з вересня 2021 року позивачкою ОСОБА_1 було придбано спеціального ортопедичного взуття дитині на загальну суму більше 15 000 грн., що підтверджується копіями відповідних товарних чеків.

Крім того, за станом свого здоров`я син сторін потребує щомісячних медичних досліджень на предмет контролю за станом здоров`я, консультацій лікарів, які позивачка вимушена проходити з сином в містах Чернівці та Київ, а також придбання дороговартісних медикаментів та спеціального харчування для дитини.

Таким чином, вищенаведене свідчить про те, що у зв`язку із незадовільним станом здоров`я дитини, позивачка витрачає щомісячно значу суму коштів на лікування дитини та реабілітацію, а тому встановлений рішенням суду розмір аліментів, який стягується із відповідача у розмірі 1626,00 грн., є недостатнім хоча б для мінімального рівня утримання дитини та відповідно підлягає збільшенню.

На підставі викладеного просила суд збільшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2019 року на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 09 серпня 2023 року задоволено повністю позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , з суми 1626,00 грн. щомісячно на суму 5000,00 (п`ять тисяч) грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2019 року.

Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 9000 (дев`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Визнано недійсним з дня набрання цим рішенням законної сили виконавчий лист №727/5895/19 від 04 вересня 2019 року виданий Шевченківським районним судом м. Чернівці.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги

Апелянт ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просив рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 09 серпня 2023 року скасувати та в задоволенні позову відмовити повністю.

Посилається на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказав, що судом не враховано, що у даній справі відсутні визначені законом підстави для збільшення розміру аліментів, котрі стягуються з відповідача за рішенням суду, оскільки жодних змін у матеріальному чи сімейному становищі одержувача аліментів не відбулося, здоров`я отримувача аліментів також не змінилось в гіршу сторону (в будь-якому разі в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про це), також не змінилося і в кращу сторону його фінансове становище чи здоров`я, що дає підстави для висновків про відсутність передбачених законом підстав для збільшення розміру стягуваних за рішенням суду аліментів.

В той же час, Позивачкою не доведено його можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000,00 грн. на місяць.

В матеріалах справи містяться документи щодо його доходів, зі змісту яких вбачається, що він отримує заробітну плату у розмірі 6000,00 грн., інших доходів немає. Вказані обставини не вказують на покращення фінансового становища з часу присудження аліментів за рішенням суду від 04 вересня 2019 року, а навпаки: покладення на нього обов`язку по сплаті аліментів розмір яких складає 83% від його доходу - є надмірним тягарем для нього.

Вважає, що суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, та дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав саме для збільшення розміру аліментів, котрі сплачуються щомісячно, оскільки надані Позивачкою документи на підтвердження її витрат на їх сина - є саме додатковими витратами, оскільки ці витрати, зумовлені негативними фактами (хворобою дитини), що вимагають додаткових матеріальних витрат на утримання сина, і в такому разі підстав для збільшення розміру щомісячних аліментів немає, а є підстави для вимог про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позивачкою надано до суду Довідку №855 про оформлення ІПР дитині- інваліду ОСОБА_3 , з якої вбачається, що він потребує реабілітації 2 рази на рік, однак позивачкою не надано документи про те, що нею понесені витрати на оплату такої реабілітації.

Також, позивачкою надано до суду договір про надання медичних послуг від 26 березня 2022 року, однак документів, котрі б свідчили про призначення лікарями та необхідність проведення такої операції сину, та здійснення фактичної оплати вартості операції, що вказана в договорі, - позивачкою також не надано.

Позивачкою не доведено факт купівлі сину ортопедичного взуття, що вказане було призначено лікарями, та зокрема, необхідність у купівлі 15.09.2022 р., 25.08.2022 р. сандалів літніх за ціною 2100 грн. та 1800,00 грн., в той час як 27.04.2022 р. сандалі літні вже були придбані за ціною 2100,00 грн.

Підсумовуючи вищевикладене вважаю, що не слід брати до уваги документи, що не є такими, які фактично підтверджують здійснення оплати (не є касовими документами), документи про витрати на обстеження, лікування, придбання ліків, які не призначалися лікарями сину відповідно до наявних у матеріалах справи рекомендацій.

В поданому до суду позові Позивачкою пред`явлено вимоги саме про збільшення розміру аліментів, а не про стягнення додаткових витрат на дитину, у зв`язку з чим у задоволенні позову про збільшення розміру щомісячних аліментів необхідно відмовити у повному обсязі.

Також, вважає необґрунтованим стягнення з нього на користь Позивачки судових витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги у розмірі 9000,00 грн., оскільки адвокатом було підготовлено виключно позовну заяву у справі незначної складності, котра не потребувала значних витрат часу, а участі у судових засіданнях адвокат Позивачки у справі не брав.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Суд першої інстанції повно, об`єктивно та всебічно дослідив матеріали справи та прийшов до обґрунтованих висновків про задоволення позову.

Вказала, що після винесення рішення про стягнення аліментів потреби на дитину значно зросли у зв`язку з встановленим дитині діагнозом.

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 8100 грн.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2019 року у справі №727/7845/19, між сторонами розірвано шлюб (а.с.13-16).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 02 серпня 2018 року Чернівецького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис №1806. Батьком записаний ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 (а.с.21).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2019 року у справі №727/5895/19, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1626,00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку починаючи з 28 травня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.17-20).

Згідно з протоколом ЛКК №855 про оформлення ІПР дитині інваліду, ОСОБА_3 встановлений діагноз 6802 ДЦП, правобічний геміпарез 6 стадії сам ост.ходи. Ступінь обмеження І, медична реабілітація 2 рази на рік (а.с.22).

Як вбачається з листів рекомендацій від 17 грудня 2019 року, 18 травня 2020 року, 05 жовтня 2020 року, наданих Центром стимуляції мозку, у дитини ОСОБА_4 наявне ДЦП. Правосторонній геміпарез в стадії самостійної ходьби. G80.2, рухове порушення І рівня по GMFCS. Затримка розмовного розвитку. Легка пірамідна недостатність справа (а.с.23-27).

Відповідно до реєстраційного досьє ТОВ «Центр Пріоритет», дитина ОСОБА_5 пройшов курс лікування з 05 жовтня по 16 жовтня 2020 року (а.с.28, 29).

Згідно з договором на надання медичних послуг від 26 березня 2022 року, медична клініка «Мед Гарден» надає платну медичну послугу дитині ОСОБА_3 , а саме операцію «Тимчасове блокування проксимальної наросткової зони лівої вспиногомілкової кістки 8-ми подібними пластинами» Вартість медичної послуги становить 34000 грн. (а.с.30).

Як вбачається з товарного чеку від 19 лютого 2021 року, придбано чоботи осінні ціною 1700,00 грн., згідно товарного чеку від 27 квітня 2022 року, придбано сандалі літні ціною 2100,00 грн., згідно товарного чеку від 25 серпня 2022 року, придбано сандалі літні ціною 1800,00 грн., згідно товарного чеку від 15 вересня 2022 року, придбано сандалі літні ціною 2100,00 грн., згідно товарного чеку від 13 жовтня 2022 року, придбано чоботи осінні ціною 2200,00 грн, згідно товарного чеку від 03 листопада 2022 року, придбано чоботи зимові ціною 1900,00 грн. (а.с.31-33)

Згідно з довідкою спеціального дошкільного навчального закладу №36 для дітей з порушенням опорно-рухового апарату, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Чернівці №09-04/45 від 08 вересня 2022 року, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що її син ОСОБА_5 дійсно відвідує спеціальний дошкільний навчальний заклад №36 для дітей з порушенням опорно-рухового апарату з 31 травня 2022 року по даний час (а.с.34).

Згідно з довідкою №30 від 13 вересня 2022 року, наданою КНП «Міська дитяча поліклініка», дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває на обліку у невролога (а.с.35).

Згідно з розрахунком заборгованості із сплати аліментів №ВП 57946450/2412 від 22 березня 2023 року, наданим Сокирянським відділом ДВС у Дністровському району Чернівецької області, ОСОБА_2 має загальний борг по виплаті аліментів станом на 22 березня 2023 року в сумі 42276,00 грн.(а.с.36-37).

Згідно розрахунку суми гонорару та акту наданих послуг, витрати на правову допомогу надані адвокатом Іонашку В.Д. позивачу ОСОБА_1 складають 9000,00 грн. (а.с.41, 42).

Відповідно до квитанції №2 від 29 березня 2023 року, ОСОБА_1 сплатила адвокату гонорар на загальну суму 9000,00 грн. (а.с.43).

Відповідно до квитанції №48 від 19 квітня 2023 року, ОСОБА_2 перерахував кошти зі сплати заборгованості за аліменти в сумі 45528,00 грн. (а.с.80).

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що позивачем доведено погіршення її майнового стану та хворобою дитини.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Щодо збільшення розміру аліментів

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У вказаній нормі закріплено перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: а) зміна матеріального стану; б) зміна сімейного стану; в) погіршення або поліпшення здоров`я.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Крім цього аналізуючи норми статті 192 СК України, слід вказати, що розмір аліментів який стягується на дитину може бути змінений у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційним судом встановлено, що після прийнятого 04 вересня 2019 року рішення Шевченківським районним судом м.Чернівців про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1626,00 грн. змінилося матеріальне становище матері дитини ОСОБА_1 та здоров`я дитини ОСОБА_6 .

Зокрема, після прийнятого рішення, протоколом ЛКК №855 від 18 грудня 2019 року про оформлення ІПР дитині інваліду, ОСОБА_3 встановлений діагноз 6802 ДЦП, правобічний геміпарез 6 стадії сам ост.ходи. Ступінь обмеження І, медична реабілітація 2 рази на рік (а.с.22).

Згідно вище вказаного протоколу вбачається, що дитина ОСОБА_5 потребує постійних реабілітаційних заходів, а саме: постійного обстеження, лікування, спостереження, санітарно-курортного лікування; потребує психолого-педагогічної реабілітації; фізичної реабілітації; соціальної та побутової реабілітації; технічних засобів реабілітації: велосипед трьох колісний; допоміжні засоби для туалету: крісла, стільці з санітарним оснащенням; меблі спеціального призначення: крісло реабілітаційне, стійка-парта, стілець спеціальний мобільний дитячий, стіл ігровий дитячий, стіл-парта, стілець складний зі столом; потребує постійного ортопедичного взуття; спеціально фізкультурно-спортивного обладнання: шведська стінка.

Як вбачається з листів рекомендацій від 17 грудня 2019 року, 18 травня 2020 року, 05 жовтня 2020 року, наданих Центром стимуляції мозку, у дитини ОСОБА_4 наявне ДЦП. Правосторонній геміпарез в стадії самостійної ходьби. G80.2, рухове порушення І рівня по GMFCS. Затримка розмовного розвитку. Легка пірамідна недостатність справа (а.с.23-27).

Відповідно до реєстраційного досьє ТОВ «Центр Пріоритет», дитина ОСОБА_5 проходив курс лікування з 05 жовтня по 16 жовтня 2020 року (а.с.28, 29).

Як вбачається з товарного чеку від 19 лютого 2021 року, дитині ОСОБА_7 придбано чоботи осінні ціною 1700,00 грн., згідно товарного чеку від 27 квітня 2022 року, придбано сандалі літні ціною 2100,00 грн., згідно товарного чеку від 25 серпня 2022 року, придбано сандалі літні ціною 1800,00 грн., згідно товарного чеку від 15 вересня 2022 року, придбано сандалі літні ціною 2100,00 грн., згідно товарного чеку від 13 жовтня 2022 року, придбано чоботи осінні ціною 2200,00 грн, згідно товарного чеку від 03 листопада 2022 року, придбано чоботи зимові ціною 1900,00 грн. (а.с.31-33)

Згідно з довідкою спеціального дошкільного навчального закладу №36 для дітей з порушенням опорно-рухового апарату, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Чернівці №09-04/45 від 08 вересня 2022 року, виданої ОСОБА_1 , вбачається, що її син ОСОБА_5 дійсно відвідує спеціальний дошкільний навчальний заклад №36 для дітей з порушенням опорно-рухового апарату з 31 травня 2022 року по даний час (а.с.34).

Згідно з довідкою №30 від 13 вересня 2022 року, наданою КНП «Міська дитяча поліклініка», дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває на обліку у невролога (а.с.35).

Відповідно до квитанції №48 від 19 квітня 2023 року, ОСОБА_2 перерахував кошти зі сплати заборгованості за аліменти в сумі 45528,00 грн. (а.с.80).

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що вказані докази не підтверджують обставини, для збільшення розміру стягуваних аліментів не заслуговують на увагу, оскільки надані позивачкою докази підтверджують, що після винесеного рішення про стягнення аліментів, змінилося матеріальне становище позивачки і дитини, а також змінився стан здоров`я дитини і у зв`язку з встановленим дитині діагнозу позивачка змушена додатково витрачати кошти на харчування, засоби гігієни, лікування, обстеження, консультацію у лікарів, реабілітацію дитини, купівлею дитині спеціального ортопедичного взуття.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції з врахуванням матеріального становища матері і стану здоров`я малолітньої дитини, дійшов обґрунтованого висновку про збільшення розміру аліментів на дитину, однак визначена судом сума стягуваних аліментів в розмірі 5000 грн. є завищеною та підлягає зменшенню оскільки матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000,00 грн. щомісяця.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач подаючи до суду першої інстанції відзив на позовну заяву визнав позовні вимоги частково, зокрема на суму 2000 грн.

Враховуючи обставини справи, надані сторонами докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що аліменти в розмірі 3500 гривень є необхідними та достатніми на утримання дитини ОСОБА_6 .

При визначенні вказаного розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, відсутність у платника аліментів обов`язків щодо утримання інших дітей або непрацездатних осіб.

Позивачкою не доведено можливість ОСОБА_2 сплачувати аліменти в розмірі 5000 грн., а також суд вважає недостатнім розмір аліментів, визначений відповідачем у відзиві на позовну заяву в сумі 2000 грн, оскільки вказаний розмір аліментів не буде забезпечувати необхідний рівень життя та гармонійний розвиток дитини ОСОБА_6 .

На підставі викладеного, колегія апеляційного суду дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає необхідним збільшити розмір аліментів та надалі стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на дитину у розмірі 3500 грн. щомісячно.

Крім цього, колегія суддів вважає за необхідне вказати про наступне.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) та постанові від 14.01.2019 у справі № 751/4312/16-ц (провадження №61-9737св18).

Згідно з договором на надання медичних послуг від 26 березня 2022 року, медична клініка «Мед Гарден» надає платну медичну послугу дитині ОСОБА_3 , а саме операцію «Тимчасове блокування проксимальної наросткової зони лівої вспиногомілкової кістки 8-ми подібними пластинами» Вартість медичної послуги становить 34000 грн. (а.с.30).

Таким чином, посилання позивачки як на підставу для збільшення розміру аліментів: проведення дитині операційного втручання, не приймається судом як доказ для збільшення розміру аліментів, оскільки такі витрати є додатковими і позивачка має право на стягнення з відповідача таких додаткових витрат на дитину у зв`язку з особливими обставинами, а саме: проведеною операцією та лікуванням дитини, після їх фактичного понесення позивачкою.

Апеляційний суд зауважує, що обставини викладені позивачкою надають їй право на стягнення додаткових витрат з батька відповідно до приписів статті 185 СК України, зокрема, такі додаткові витрати можуть фінансуватись наперед або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу

Згідно з частиною 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі №925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості й достовірності відображеної у них інформації.

Відповідно до статей 1, 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша та третя статті 81 ЦПК України).

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді першої інстанції, який підлягає відшкодуванню позивачу, підлягає стягненню повністю в розмірі 9000 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції позивачку ОСОБА_1 представляв адвокат Іонашку В.Д. на підставі ордеру №1058714 від 30 березня 2023 року (а.с.44).

22 березня 2023 року між адвокатом Іонашку В.Д. та клієнтом ОСОБА_1 укладено договір про надання правової допомоги №1-2 (а.с.46-47).

Разом з позовною заявою позивачка надала до суду першої інстанції: акт наданих їй послуг від 30 березня 2023 року та розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, відповідно до яких адвокатом Іонашку В.Д. надано ОСОБА_1 правову допомогу наступного змісту: консультація щодо характеру спірних правовідносин у кількості 1 год. - 1800 грн.; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи у кількості 2 год. 3600 грн; складання позовної заяви у кількості 2 год. 3600 грн, у загальній сумі 9 000 грн. (а.с.41, 42).

Відповідно до квитанції №2 адвокат Іонашку В.Д. отримав від ОСОБА_1 гонорар в розмірі 9000 грн. (а.с.43).

Виходячи з викладеного, позивач довела обставини надання їй послуг професійної правничої допомоги та обґрунтувала заявлений остаточно до стягнення розмір цих послуг, що складає 9000 грн.

Заява про стягнення правничої допомоги подана у визначені процесуальним законом строки і документи на підтвердження цих виплат стосуються послуг, наданих у цій справі.

Велика Палата неодноразово зазначала, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції жодних заяв чи клопотань від відповідача про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу не надходило.

Колегія суддів зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 заі 18); від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20).

Таким чином, задовольняючи вимоги заяви позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу та стягуючи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення таких витрат в повному обсязі.

На підставі викладеного, надавши повну та всебічну оцінку обґрунтованості доводів апелянта, дотримуючись норм процесуального права, враховуючи, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заперечує проти заявленого розміру витрат, а відповідач у справі проти заяви представника позивача не заперечував, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не подавав, у суду не було підстав зменшувати розмір заявлених витрат.

Однак, згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт третій частина друга статті 141 ЦПК України).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , а тому витрати на правову допомогу підлягають розподілу пропорційно до задоволених вимог.

А саме, позивач ОСОБА_1 заявила позов на суму 5000 грн., апеляційний суд в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на суму 3500 грн., що складає 70% задоволених позовних вимог (Х = 3500 х 100% : 5000), отже 9000 грн. : 100% х 70% = 6300 грн. витрати на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції

Правова допомога позивачу у апеляційному суді надавалася адвокатом Іонашку В.Д. на підставі Договору про надання правової допомоги від 22 березня 2023 року та ордеру серії СЕ №1058714 від 12 вересня 2023 року (а.с.125, 126-127).

На підтвердження понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції надано акт наданих послуг від 14 вересня 2023 року та розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу, відповідно до яких адвокатом Іонашку В.Д. надано ОСОБА_1 правову допомогу наступного змісту: консультація щодо подання апеляційної скарги у кількості 1 год. - 1800 грн.; підготовка клопотання про ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні Чернівецького апеляційного суду у кількості 0,5 год. 900 грн; ознайомлення з матеріалами справи у кількості 1 год. - 1800 грн.; підготовка відзиву на апеляційну скаргу у кількості 2 год. 3600 грн, у загальній сумі 8100 грн. (а.с.128, 129).

Відповідно до квитанції №2 адвокат Іонашку В.Д. отримав від ОСОБА_1 гонорар в розмірі 8100 грн. (а.с.43).

Виходячи з викладеного, позивач довела обставини надання їй послуг професійної правничої допомоги та обґрунтувала заявлений остаточно до стягнення розмір цих послуг, що складає 8100 грн.

Таким чином, із урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг у суді апеляційної інстанції, відсутності від іншої сторони клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 8100 грн.

Однак, згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт третій частина друга статті 141 ЦПК України).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позову ОСОБА_1 , а тому витрати на правову допомогу підлягають розподілу пропорційно до задоволених вимог.

А саме, позивач ОСОБА_1 заявила позов на суму 5000 грн., апеляційний суд в мотивувальній частині постанови прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на суму 3500 грн., що складає 70% задоволених позовних вимог (Х = 3500 х 100% : 5000), отже 8100 грн. : 100% х 70% = 5670 грн. витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині вказаної постанови.

Щодо судового збору

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог на суму 3500 грн., що складає 70% задоволених позовних вимог (Х = 3500 х 100% : 5000).

Судовий збір за вимогу майнового характеру підлягав сплаті в сумі 1073 гривні 60 копійок.

Позивачка при зверненні до суду з позовом була звільнена від сплати судового збору, а тому з ОСОБА_2 в дохід держави слід стягнути 751 гривень 52 копійок судового збору за вимогу про стягнення аліментів, тобто пропорційно до задоволених позовних вимог (1073,60 грн. : 100% х 70% = 751,52 грн.).

З квитанції № 58 від 18 серпня 2023 року вбачається, що ОСОБА_2 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1610 гривень 40 копійок (а.с.96).1127,28 грн

Згідно частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, ОСОБА_2 слід компенсувати за рахунок держави сплачений ним судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 375 гривень 76 копійок у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (1610,40 :100 % х 70 % = 1127,28 грн.; 1127,28 грн. 751,52 грн. = 375,76 грн.).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити, визначивши розмір аліментів, які щомісячно стягуються з ОСОБА_2 в сумі 3500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 09 серпня 2023 року змінити.

Визначити розмір аліментів, які щомісячно стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 6300 грн.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 09 серпня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 5670 грн.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 за подання до суду апеляційної скарги в сумі 375 гривень 76 копійок, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: М.І. Кулянда

І.Н. Лисак