ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 598/1592/20Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/817/495/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

за участю секретаря Сович Н.А.,

сторін:

прокурора Марцун А.А.,

представника УМВС України в Тернопільській області Дзюбатого А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 598/1592/20 за апеляційними скаргами Тернопільської обласної прокуратури та Управління міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2023 року (ухвалене суддею Стельмащуком П.Я., повний текст якого складено 17 березня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської обласної прокуратури, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Тернопільської обласної прокуратури, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що 11.01.2012 року слідчим прокуратури Лановецького району стосовно неї порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України. 14.05.2013 року прокурором Лановецького району внесено відомості до ЄРДР та зареєстровано кримінальне провадження №0000005, в якому розпочато досудове розслідування, у зв`язку із чим ОСОБА_2 набула статусу підозрюваної. Обвинувальний акт складено 28.11.2013 року та на наступний день скеровано до суду. Вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 13.11.2019 року ОСОБА_2 визнано невинуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та виправдано за недоведеністю наявності в її діяннях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 06.12.2019 року вирок Збаразького районного суду Тернопільської області від 13.11.2019 року залишено без змін.

Позивачка зазначає, що вказаним кримінальним переслідуванням їй спричинено моральну шкоду, яка полягала у заподіянні страждань внаслідок психологічного впливу при допитах слідчим та під час судових засідань, порушилися та зазнали негативних змін усталені життєві зв`язки та звички, погіршилися її відносини з оточуючими та стан здоров`я, у зв`язку із чим вона тривалий час перебувала в лікувальному закладі.

Крім того, зазначає, що до неї, як до підозрюваної, в період з 24.02.2012 року по 16.07.2014 року, неодноразово застосовувався запобіжний захід у виді підписки про невиїзд та відсторонення від займаної посади начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лановецького районного управління юстиції що, в свою чергу, негативно вплинуло на її ділову репутацію як керівника в районі, на честь та гідність, призвело до зниження авторитету.

Вважає, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та в подальшому ухвалення судом виправдувального вироку вона має право на відшкодування моральної шкоди. Тому, враховуючи, що вона перебувала під слідством та судом 98 місяців 23 дні у період з 11.01.2012 року по 06.03.2020 року, виходячи із усіх наведених нею обставин, зазначених у позові, що негативно відобразились на ній, за довгий час перебування у тяжкій моральній, духовній, психічній обстановці, вважає, що розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню, становить 3000000.00 грн. Крім того, відшкодуванню підлягає майнова шкода у виді втраченого заробітку за час відсторонення її від посади, яка за період з 29.02.2012 року по 16.07.2014 року, тобто 29 місяців 16 днів, складає 543191.22 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 31000.00 грн.

У зв`язку з наведеним просила суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів держбюджету України 3000000.00 грн моральної шкоди, 543191.22 грн матеріальної шкоди та 31000.00 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.03.2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 655484.00 грн моральної шкоди, 83008.00 грн втраченого заробітку та 31000.00 грн, сплачених позивачкою у зв`язку з наданням їй юридичної допомоги у кримінальному провадженні, а всього 769492.00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та Тернопільська обласна прокуратура подали на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказують, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга Управління Міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області мотивована тим, що в матеріалах цивільної справи відсутні експертні висновки чи будь-які інші докази, якими було б констатовано спричинення позивачці моральної шкоди. Також відсутні будь-які рішення суду чи компетентних органів, уповноважених здійснювати нагляд за діяльністю органів внутрішніх справ про те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000005 від 14.05.2013 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України співробітниками міліції вчинялися неправомірні дії по відношенню до ОСОБА_2 . Відповідно і в рамках розгляду цієї справи не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та неправомірними діями. Сам факт наявності виправдувального вироку не є доказом заподіяння позивачці моральної шкоди та беззаперечною підставою для її відшкодування. На дані правовідносини жодним чином не розповсюджується презумпція доведеності спричинення моральної шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди реалізується шляхом процесуального доведення її наявності та чіткого розрахунку суми відшкодування.

Звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно норм ст.120 КПК України передбачено відшкодування витрат на правову допомогу в рамках кримінального провадження. На думку апелянта, вказані факти унеможливлюють задоволення вимог позивачки про стягнення витрат на правову допомогу в рамках цивільного провадження.

Зазначає, що позивачка задля дотримання вимог Закону повинна була звернутися до суду для розрахунку завданої матеріальної шкоди. У випадку незгоди з цим розрахунком вона могла його оскаржити в апеляційному порядку. В матеріалах справи відсутній такий розрахунок суду, а отже порушено передбачений законодавством механізм для отримання матеріальної шкоди. Це унеможливлює задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди.

Крім того, з врахуванням того, що досудове розслідування відносно позивачки проводили органи прокуратури, а не УМВС України в Тернопільській області, вважає, що в даній справі УМВС є неналежним відповідачем.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.03.2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга Тернопільської обласної прокуратури мотивована тим, що не може слугувати доказом перенесених моральних страждань вирок чи інший документ про здійснення слідчої дії, оскільки вони не підтверджують виникнення такого страждання та не встановлюють причинно-наслідкового зв`язку між виникненням страждання та відповідною слідчою дією. Вважає, що доказів на підтвердження перенесених моральних страждань, зміст заподіяної позивачці моральної шкоди, характер, обсяг, тривалість моральних страждань, наявність та істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування, прокуратури та заподіяною позивачці моральною шкодою, необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків та стосунків з соціальним оточенням, позивачкою не надано.

Тому висновок суду про те, що позивачкою належними та допустимими доказами доведено факт заподіяння моральної шкоди та її розмір не відповідає матеріалам, що містяться у справі. При цьому судом не зазначається, якими саме доказами доводиться спричинення моральної шкоди.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що при розгляді справи протиправність будь-яких процесуальних дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду у кримінальному провадженні не встановлено.

Зазначає, що неможливо погодитися з висновком суду першої інстанції про стягнення на користь позивачки понесених витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні у розмірі 31000.00 грн, оскільки подані адвокатом документи не є належними і достатніми доказами надання правової допомоги.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09.03.2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційні скарги від сторін по справі до суду не надходив.

В судовому засіданні прокурор Марцун А.А. та представник УМВС України в Тернопільській області Дзюбатий А.В. подані апеляційні скарги підтримали, зіславшись на мотиви, викладені у них.

Інші учасники в судове засідання не зв`явилися, однак належним чином були повідомленні про дату час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представників відповідачів, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Постановою слідчого прокуратури Лановецького району Тернопільської області Карпець П.В. від 11.01.2012 року порушено кримінальну справу стосовно начальника відділу ДРАЦС Реєстраційної служби Лановецького районного управління юстиції Гуменюк Л.М. за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Вказана постанова вручена ОСОБА_2 11.01.2012 року, що підтверджується протоколом вручення особі, щодо якої порушена кримінальна справа, копії постанови про порушення кримінальної справи.

Постановами слідчого прокуратури Лановецького району Карпець П.В. від 11.01.2012 року, 02.02.2012 року, 17.04.2012 року підозрюваній ОСОБА_2 обирався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд з фактичного місця проживання.

Постановою Лановецького районного суду Тернопільської області від 12.01.2012 року надано згоду на проведення обшуку в житловому будинку та підсобних приміщеннях за місцем проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 та за місцем реєстрації ОСОБА_2 в с.Грибова Лановецького району Тернопільської області, з метою виявлення речей і цінностей, здобутих злочинним шляхом, інших предметів і документів, які мають значення для встановлення істини по справі.

13.01.2012 року за місцем проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 відбувся обшук, про що слідчим складено протокол.

Постановою слідчого прокуратури Лановецького району Карпець П.В. від 13.01.2012 року накладено арешт на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями в АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_2 .

24.02.2012 року ОСОБА_2 притягнуто як обвинувачену і їй пред`явлено обвинувачення у злочині, передбаченому ч.3 ст.368 КК України, про що 24.02.2012 року слідчим прокуратури Лановецького району винесено відповідну постанову.

Постановою слідчого прокуратури Лановецького району Карпець П.В. від 18.04.2012 року накладено арешт на майно обвинуваченої ОСОБА_2 , а саме на: двокамерний холодильник сірого кольору марки «LG», пральну машинку білого кольору марки «Whirpool», телевізор чорного кольору марки «SONY», особисті грошові кошти ОСОБА_2 в сумі 201 грн та мобільний телефон ОСОБА_2 чорного кольору марки «Samsung».

23.04.2012 року з прокуратури Лановецького району Тернопільської області до Лановецького районного суду Тернопільської області направлено кримінальну справу №160542 разом з обвинувальним висновком про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Постановою Збаразького районного суду Тернопільської області від 07.03.2013 року у справі №1906/948/2012 кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, повернуто прокурору Лановецького району Тернопільської області для організації проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 у виді підписки про невиїзд залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 17.04.2013 року у справі №1906/948/12 постанова Збаразького районного суду Тернопільської області від 07.03.2013 року залишена без змін.

14.05.2013 року Лановецьким РВ УМВС України в Тернопільській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005, правова кваліфікація: ч.3 ст.368 КК України; фабула: 11.01.2012 року близько 16 год. 30 хв. начальник відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лановецького районного управління юстиції Гуменюк Л.М. в залі урочистих подій Лановецької міської ради, що на першому поверсі приміщення будинку Лановецької міської ради по АДРЕСА_2 , яке відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лановецького районного управління юстиції орендує в Лановецькій міській раді, отримала від ОСОБА_3 хабар в розмірі 2000 грн. за швидке й безперешкодне оформлення та видачу повторного свідоцтва про народження дитини, повторного свідоцтва про розірвання шлюбу та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, після чого була затримана працівниками Управління ДСБЕЗ УМВС у Тернопільській області.

30.09.2013 року старшим слідчим СВ Лановецького РВ УМВС України у Тернопільській області Том`юк В.М. повідомлено ОСОБА_2 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000005.

29.11.2013 року прокуратурою Лановецького району направлено до Лановецького районного суду Тернопільської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000005 стосовно ОСОБА_2 за ч.3 ст.368 КК України, який отриманий судом 02.12.2013 року.

Вироком Збаразького районного суду Тернопільської області від 13.11.2019 року у справі №598/2248/13-к ОСОБА_2 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.368 КК України (в редакції статті Закону України №3207-VI від 07.04.2011 року) та виправдано за недоведеністю її вини у вчиненні кримінального правопорушення. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що обраний 17.04.2012 року щодо ОСОБА_2 , скасовано. Вирішено долю речових доказів. Скасовано арешти на майно.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 06.03.2020 року у справі 598/2248/13-к вирок Збаразького районного суду від 13.11.2019 року відносно ОСОБА_2 залишено без змін.

Постановою слідчого прокуратури Лановецького району Карпець П.В. від 24.02.2012 року ОСОБА_2 відсторонено від посади начальника відділу ДРАЦС Реєстраційної служби Лановецького районного управління юстиції.

29.02.2012 року начальником Головного управління юстиції у Тернопільській області, на виконання вищевказаної постанови слідчого, винесено наказ №162-К про відсторонення ОСОБА_2 від виконання повноважень на посаді начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції, без збереження заробітної плати.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 15.07.2014 року у справі №598/2248/13-к постанову слідчого прокуратури Лановецького району Тернопільської області від 24.02.2012 року про відсторонення ОСОБА_2 від посади начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Лановецького районного управління юстиції скасовано.

Згідно з наказом в.о. начальника Головного управління юстиції у Тернопільській області від 16.07.2014 року №901/8 ОСОБА_2 вважається такою, що з 16.07.2014 року приступила до виконання повноважень на посаді начальника відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лановецького районного управління юстиції.

27.07.2012 року Лановецькою комунальною центральною районною лікарнею видано довідку №1175 про те, що ОСОБА_2 , 1962 року народження, жителька АДРЕСА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділі Лановецької КЦРЛ з приводу гіпертонічної хвороби ІІ ст., а саме:

з 23.02.2012 року по 12.03.2012 року 19 днів;

з 19.04.2012 року по 08.05.2012 року 20 днів;

з 24.05.2012 року по 11.06.2012 року 19 днів (всього 58 днів).

Також в хірургічному відділенні з приводу ЖКХ, калькульозного холециститу з 13.03.2012 року по 21.03.2012 року 9 днів.

На амбулаторному лікуванні:

з 22.03.2012 року по 18.04.2012 року 27 днів;

з 10.05.2012 року по 23.05.2012 року 14 днів (всього 50 днів).

В неврологічному відділі з приводу гострої транзиторної ішемічної атаки з 12.06.2012 року по 22.06.2012 року 11 днів. Хронічна в/г люмбалгія, м`язово- тонічна форма з 25.06.2012 року по 02.07.2012 року 8 днів.

В ОСОБА_4 з 03.07.2012 року по 23.07.2012 року 21 день (всього 40 днів).

У період з 08.10.2013 року по 09.10.2013 року ОСОБА_2 знаходилася на лікуванні в Тернопільському обласному перинатальному центрі «Мати і дитина», про що видано довідку №105 від 26.11.2013 року.

У період з 10.11.2017 року по 20.11.2017 року ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні у кардіологічному відділенні Тернопільської університетської лікарні з діагнозом, зокрема, гіпертонічна хвороба ІІІ ст., 2ст., кризовий перебіг з частими гіпертензивними кризами. Про зазначене свідчить виписка №01/06562.

Згідно з довідкою, виданою 02.09.2020 року Південно-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 , яка обіймає посаду начальника Лановецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), за січень 2011 року та грудень 2012 року становила 3240.00 грн.

Відповідно до довідки Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №3764/13 від 07.09.2020 року, ОСОБА_2 працює у Південно-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) з 28.12.2019 року на посаді начальника відділу. Загальна сума доходу з 01.07.2020 року по 31.08.2020 року складає 28650.00 грн. Середньомісячна заробітна плата складає 14325.00 грн. Середньоденна заробітна плата 462.10 грн.

Середньомісячна заробітна плата внаслідок втраченого заробітку за період відсторонення ОСОБА_2 від посади з 29.02.2012 року по 16.07.2014 року після вступу її до виконання повноважень за посадою не виплачувалася. Однак, проведено оплату листків непрацездатності з 23.02.2012 року по 23.05.2012 року на суму 10985.49 грн. Кількість робочих днів за період з 29.02.2012 року по 16.07.2014 року згідно графіку роботи начальника Лановецького відділу державної реєстрації актів цивільного стану становила 594 р.д., а саме:

з 29.02.2012 року по 31.12.2012 року 211 р.д.;

з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року 251 р.д.;

з 01.01.2014 року по 16.07.2014 року 132 р.д.

Середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 за останні два календарні місяці роботи, що передували відстороненню від посади становила 3240.09 грн. Період з 01.12.2011 року по 31.01.2012 року згідно графіку роботи відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лановецького районного управління юстиції Тернопільської області становив 42 р.д. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 за останні два місяці (грудень 2011 року січень 2012 року) становила 154.29 грн. Про зазначене повідомлено Південно-Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) у листі №7545/1-4716 від 26.11.2021 року.

Згідно листа Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №1819/13.6-21 від 15.11.2021 року, оплату листків непрацездатності ОСОБА_2 проведено з 23.02.2012 року по 23.05.2012 року, а саме:

АБР№169369 з 23.02.2012 року по 13.03.2012 року;

АБР№169398 з 13.03.2012 року по 21.03.2012 року;

АБР№169127 з 22.03.2012 року по 18.04.2012 року;

АБР№169490 з 19.04.2012 року по 08.05.2012 року;

АБР№169514 з 10.05.2012 року по 23.05.2012 року,

на загальну суму 10985.49 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закону…) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 Закону… встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону… право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Статтею 4 Закону… встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону… розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Вказана норма закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Пунктом 1 статті 2 Закону… встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ним, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що внаслідок незаконного перебування під слідством, враховуючи ухвалення судом виправдувального вироку, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, є правомірним.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлена мінімальна заробітна плата у розмірі: з 1 січня - 6700 грн 00 коп.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 посилалася на виправдувальний вирок стосовно неї, що стало причиною стягнення моральної шкоди, матеріальної шкоди у вигляді втраченого заробітку та витрат на правову допомогу.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 перебувала під слідством 97 місяців 25 днів, починаючи з 11.01.2012 року (дата порушення кримінальної справи стосовно підозрюваної та обрання запобіжного заходу) до 06.03.2020 року (дата вступу в законну силу виправдувального вироку суду).

Таким чином, мінімальний розмір моральної шкоди, який підлягає до відшкодування складає 655484.00 грн. (97 місяців х 6700 = 649900 грн, 25 днів х 6700 / 30 = 5584 грн.).

Разом з тим, звертаючись до суду з позовною заявою, позивачка просила стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури 3000000.00 грн.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року в справі № 522/6228/19.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за час перебування позивачки під слідством та судом, суд першої інстанції правильно застосував положення частини третьої статті 13 Закону…

Зокрема, визначив розмір відшкодування моральної шкоди, враховуючи характер і обсяг душевних і психічних страждань позивачки, те, що незаконні дії органів досудового розслідування завдали їй моральної шкоди.

Моральною шкодою визнаються душевні страждання, заподіяні позивачеві внаслідок пред`явлення обвинувачення, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та незаконного тривалого перебування під слідством і судом з 11.01.2012 року до 06.03.2020 року, що призвело до погіршення можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, діловими партнерами, інших негативних наслідків морального характеру, а саме: перебування позивача у постійному стресовому стані, не могла виконувати роботу, яка б відповідала її кваліфікації, та відповідно не отримувала достатнього заробітку, який би забезпечував її мінімальні життєві потреби, втрату можливості, необхідність витрачати весь свій час на забезпечення захисту від незаконного обвинувачення, відновлення життєвих та ділових зв`язків, ділової репутації.

Крім того, позивачка зазнала моральних та фізичних страждань через погіршення стану її здоров`я, що підтверджується медичними довідками.

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано дійшов до переконання, що моральна шкода в розмірі 655484.00 грн буде співмірна із перенесеними ОСОБА_2 моральними стражданнями та відповідає принципу розумності та справедливості. Більше того, визначена сума є мінімальним розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Доводи апелянтів про те, що відповідно до вироку Збаразького районного суду Тернопільської області від 13.11.2019 року у справі №598/2248/13-к, яким ОСОБА_2 визнано невинною у вчиненні кримінального правопорушення не встановлено факту незаконних дій органів досудового розслідування, колегія суддів відхиляє, оскільки закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року по справі № 641/8857/17.

Щодо стягнення втраченого заробітку.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Пунктом 8 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, передбачено, що згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 Закону і підлягають відшкодуванню, визначаються з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Порядок №100) та від 05 травня 1995 року № 348 «Про внесення змін і доповнень до Порядку № 100» (підпункт 1 пункту 9 вищезгаданого Положення).

Відповідно до положень пункту 2 частини ІІ «Період, за яким обчислюється середня заробітна плата» Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

У листі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №7545/1-4716 від 26.11.2021 року зазначено, що з дати відсторонення ОСОБА_2 від посади 29.02.2012 року до повернення її на посаду 16.07.2014 року кількість робочих днів складала 594, середньоденна заробітна плата ОСОБА_2 за останні два місяці (грудень 2011 року січень 2012 року) становила 154.29 грн.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що сума втраченого позивачем заробітку за період відсторонення від роботи, а саме з 29.02.2012 року по 16.07.2014 року, за вирахуванням днів перебування на лікарняному (які оплачені позивачці у встановленому законодавством порядку), становить (594 56) х 154.29 грн. = 83008 грн, де

594 - кількість робочих днів з 29.02.2012 року до 16.07.2014 року,

56 кількість робочих днів проведених на лікарняному,

154.29 середній заробіток за один робочий день.

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано дійшов до переконання, що позов у цій частині також підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з державного бюджету на користь позивачки 83008.00 грн втраченого заробітку, з яких слід сплатити встановлені законодавством податки та збори із заробітної плати.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у кримінальному провадженні.

Право на відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, а тому, у зазначеному випадку, застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у Рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

06.10.2017 року між адвокатом Матвіяс А.Б. та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги №040-кр/2017.

Згідно з п.1.2 Договору адвокат захищає клієнта як обвинувачену, виправдану, засуджену у кримінальному провадженні №0000005 з наданням прав, визначених Кримінальним процесуальним кодексом України та іншими нормативними документами, на стадії судового розгляду в судах усіх інстанцій.

За правову допомогу передбачену в п.1.2 Договору, клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатками до цього Договору, в залежності від обсягу виконаної роботи (п.3.1 Договору).

Додатком №1 від 16.10.2017 року до договору про надання правової допомоги №040-кр/2017 від 06.10.2017 року встановлено фіксований гонорар адвоката за здійснення захисту клієнта в суді першої інстанції в сумі 25000 грн.

27.11.2017 року складено акт №1 оплати послуг адвоката згідно договору про надання правової допомоги №040-кр/2017 від 06.10.2017 року та додатку №1 до цього Договору від 16.10.2017 року, про те, що ОСОБА_2 передала (сплатила), а адвокат Матвіяс А.Б. прийняв частину гонорару за надання юридичних послуг в сумі 10000 грн.

25.12.2017 року складено акт №2 оплати послуг адвоката згідно договору про надання правової допомоги №040-кр/2017 від 06.10.2017 та додатку №1 до цього Договору від 16.10.2017, про те, що ОСОБА_2 передала (сплатила), а адвокат Матвіяс А.Б. прийняв частину гонорару за надання юридичних послуг в сумі 6000 грн.

23.07.2018 року складено акт №3 оплати послуг адвоката згідно договору про надання правової допомоги №040-кр/2017 від 06.10.2017 року та додатку №1 до цього Договору від 16.10.2017, про те, що ОСОБА_2 передала (сплатила), а адвокат Матвіяс А.Б. прийняв частину гонорару за надання юридичних послуг в сумі 4000 грн.

28.11.2018 року складено акт №4 оплати послуг адвоката згідно договору про надання правової допомоги №040-кр/2017 від 06.10.2017 року та додатку №1 до цього Договору від 16.10.2017 року, про те, що ОСОБА_2 передала (сплатила), а адвокат Матвіяс А.Б. прийняв частину гонорару за надання юридичних послуг в сумі 5000 грн.

Додатком №2 від 10.01.2020 року до договору про надання правової допомоги №040-кр/2017 від 06.10.2017 року встановлено фіксований гонорар адвоката за здійснення захисту клієнта в суді апеляційної інстанції в сумі 6000 грн.

24.01.2020 року складено акт №1 оплати послуг адвоката згідно договору про надання правової допомоги №040-кр/2017 від 06.10.2017 року та додатку №2 до цього Договору від 10.01.2020 року про те, що ОСОБА_2 передала (сплатила), а адвокат Матвіяс А.Б. прийняв повну суму гонорару за надання юридичних послуг в розмірі 6000 грн.

Таким чином загальна сума витрат на правову допомогу, пов`язану із захистом Гуменюк Л.М. у рамках кримінального провадження (кримінальної справи) склала 31000.00 грн.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2022 року в справі №910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Суд першої інстанції правильно врахував, що адвокат представляв інтереси позивача протягом тривалого часу (з 06.10.2017 року по 06.03.2020 року) під час розгляду кримінального провадження в Збаразькому районному суді Тернопільської області, Тернопільському апеляційному суді та безпосередньо брав участь в судових засіданнях.

Враховуючи наведене, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що з державного бюджету на користь позивача підлягають стягненню документально підтвердженні понесені позивачем витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні у розмірі 31000.00 грн, а відтак позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Інші доводи апеляційних скарг Управління міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області та Тернопільської обласної прокуратури є аналогічними викладеним у відзивах на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Тернопільської обласної прокуратури та Управління міністерства внутрішніх справ України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 18 вересня 2023 року.

Головуючий О.З. Костів

Судді: Б.О. Гірський

Н.М. Храпак