Справа № 156/115/22
Провадження № 2/156/6/23
Рядок статзвіту № 43
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 вересня 2023 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Федечко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду смт. Іваничі цивільну справу № 156/115/22 за позовом ОСОБА_1 , представник - ОСОБА_2 до Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області про стягнення шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю органу місцевого самоврядування,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 - не з`явився,

представник позивача - адвокат Назарук Ю.В.,

представники відповідача Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області - Бадивський Р.А., Бобрик І.В.,

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області про стягнення шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю органу місцевого самоврядування.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.02.2019 року він звернувся із письмовою заявою в Павлівську сільську раду про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,95 га розташованої в с. Жашковичі, Іваничівського (Володимир- Волинського) району Волинської області у його приватну власність, так як даною земельною ділянкою постійно користується, добросовісно обробляючи її з 1996 року. Отримавши відмову в наданні дозволу на розробку технічної документації, позивач оскаржив дане рішення шляхом подання позову до Волинського окружного адміністративного суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення Павлівської сільської ради від 19.07.2019 року № 23/5 про відмову в наданні йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки площею 1,95 га у власність, також зобов`язано Павлівську сільську раду повторно розглянути на засіданні чергової сесії ради заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

05.12.2019 року на сесії Павлівської сільської ради було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,95 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Павлівської сільської ради Іваничівського району. Однак при розгляді заяви ОСОБА_1 відповідач не врахував висновків суду стосовно наявності підстав для надання дозволу на розробку проекту землеустрою і рішення з цього питання відповідачем взагалі не було прийнято, про що позивач отримав відповідь 19.12.2019 року. Тобто рішення суду фактично виконано не було, оскільки висновки суду не були враховані і правового наслідку у виді надання дозволу на розробку технічної документації на землю для позивача не наступило.

З урахуванням того, що заява позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачем не була вирішена, а висновки суду проігноровані, ОСОБА_1 повторно звернувся до Волинського окружного адміністративного суду, який у рішенні від 08.05.2020 року зобов"язав Павлівську сільську раду надати дозвіл позивачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,95 га у власність за межами населених пунктів Павлівської сільської ради Іваничівського району.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду, після розгляду апеляційної скарги, 27.10.2020 набрало законної сили, про що відповідачу достеменно було відомо. Позивач зазначає, що саме з 28.03.2019 року почалася незаконна та протиправна діяльність Павлівської сільської ради. 16.12.2020 року ОСОБА_1 був змушений звернутися до Іваничівського районного ВДВС ЗМУЮ. Постановою головного державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 63996775, за невиконання без поважних причин рішення суду Павлівською сільською радою, посадовою особою накладалися штрафи в розмірі 5 100,00 грн. (постанова від 17.02.2021) та 10 200,00 грн. (постанова від 19.03.2021). Штрафи та інші нарахування відповідач сплатив на користь держави, однак рішення Волинського окружного адміністративного суду в користь позивача не виконав.

20.05.2021 року Іваничівським районним ВДВС ЗМУЮ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та надіслано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником (відповідачем) кримінального правопорушення, на час подання позову проводиться досудове розслідування, однак Павлівська сільська рада ігнорує та надалі не виконує рішення суду.

Неправомірні дії Павлівської сільської ради завдали та продовжують завдавати позивачу матеріальної та моральної шкоди, а саме з 28.03.2019 року по даний час. Як зазначив позивач матеріальна шкода є незначною, але частково вона включає: витрати на лікування, що було спричинено неправомірними діями відповідача, витрати пов`язані з поданням та розглядами Павлівською сільською радою заяв позивача, що не дали результату, витрати за платне користування земельною ділянкою на умовах оренди замість витрат на сплату земельного податку, які він поніс би у разі набуття права власності на земельну ділянку (безоплатної приватизації).

За весь час спорів щодо даної земельної ділянки позивач перебував в емоційній напрузі, що супроводжувалося постійним хвилюванням, стресом, страхом, неспокоєм на душі, відчуттям, що позбавлять земельної ділянки. До виникнення ситуації з відмовою Павлівської сільської ради позивач не мав проблем із здоров`ям, однак починаючи з 2019 року почав періодично звертатися до лікаря. На фоні нервового стресу в позивача розвинулася гіпертонічна хвороба з кризовими перебігами, що потребує щоденного прийняття лікарських засобів. За період з лютого 2019 року по грудень 2021 року загальна сума витрат на купівлю ліків становила 3871,23 грн., витрати для написання заяв, заперечень до Павлівської сільської ради становила 735,00 грн., що включає витрати на папір, чорнило та тонер до принтера, за період 2019 по 2021 сума сплаченої орендної плати становить 6435,00 грн., однак сума земельного податку становила б 1092,60 грн. Внаслідок різниці по оплаті орендної плати та земельного податку позивач поніс зайві витрати в розмірі 5342,40 грн.

Психологічне напруження, розчарування, негативні емоції та незручності, що виникли внаслідок порушення органом місцевого самоврядування прав позивача, а саме невиконання рішення суду, свідчить про заподіяння йому моральної шкоди.

У зв`язку з вищенаведеним позивач просить стягнути на його користь з Павлівської сільської ради шкоду в сумі 184 289,52 грн., з неї моральна шкода 174 341,00 грн. та матеріальна шкода 9 948,52 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач, скориставшись своїм правом, подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що проти позову заперечує в повному обсязі. В обґрунтуванні ствердив, що на підтвердження заподіяння моральної шкоди, позивач не зазначив та не надав суду належних доказів, не підтвердив заявленого розміру. Також позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому душевних страждань, спричинених протиправною бездіяльністю саме відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або інших негативних явищ. ОСОБА_1 при визначенні розміру моральної шкоди застосовував, як величину, розмір однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди та просить стягнути сумарний розмір виходячи з кількості місяців заподіяння шкоди помножену на мінімальну заробітну плату. Наголосив, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути адекватним, при цьому сам розмір зазначеної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Приймаючи до уваги принципи, які мають враховуватись при стягненні моральної шкоди, відповідач не погоджується з розміром моральної шкоди, а також з тим, що така шкода була заподіяна взагалі. Просив відмовити повністю з задоволенні позову.

Сторона позивача подала відповідь на відзив, у якому зазначила, що аналізуючи відзив на позовну заяву позивач дійшов висновку, що Павлівська сільська рада, не заперечила та не спростувала факт вчинення протиправної бездіяльності у виді невиконання рішення судів. Однак зміст відзиву зводиться до тверджень, про те, що позивач не надав суду належних доказів. Відповідачем правильно зазначено, що оцінка рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду, залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторювальність, фізичні або психологічні наслідки та у деяких випадках стать, вік та стан здоров`я потерпілого. В даному випадку, оцінюючи ступінь заподіяння та розмір завданої моральної шкоди слід врахувати такі обставини: - важливість для особи питання, яке не розв`язане та не вирішене, внаслідок дій (бездіяльності) відповідача, позивач займається особистим селянським господарством, що є його невід`ємною частиною способу життя, порушення прав відповідача в цій галузі є особливо болючим, принизливим та принциповим; - характеристика суб`єкта, який вчиняє протиправні дії (бездіяльність), протиправні дії вчиняє орган місцевого самоврядування, що значно підвищує суспільну небезпеку для таких дій та ступінь шкоди для потерпілої особи; - оцінка ступеню невідповідності даного суб`єкта, яка мала б бути очікувана у звичайних умовах та тією поведінкою, яка насправді має місце, позивач сподівався, що відповідач буде діяти в межах закону; - тривалість, повторювальність та інтенсивність протиправної поведінки, а саме протиправна поведінка розпочалася 28.03.2019 і триває по даний час, вона має кричущий характер, а саме відкрито ігноруються рішення судів держави. Підтверджена наявність вищезазначених чинників свідчить про істотний розмір завданої моральної шкоди.

У додаткових поясненнях до відзиву Павлівська сільська рада зазначила, що проти позовних вимог позивача заперечує в повному обсязі. Свої заперечення обґрунтовують тим, що з матеріалів справи, а саме довідки від 06.12.2021 року за № 1515/01-06-2.21 виданої КНП «Іваничівський центр первинної медико- санітарної допомоги» та копій медичної картки амбулаторного хворого не зрозуміло з якого часу ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку в сімейного лікаря та коли вперше виникли симптоми гіпертонічної хвороби. Інформація про те, коли позивач звертався до сімейного лікаря у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, ніяким чином не свідчить про те, що гіпертонія виникла у зв`язку з діями відповідача.

Що стосується витрат на канцтовари, то позивач здійснив розрахунок на підставі товарних чеків. Якщо проаналізувати зміст цих чеків, то стає незрозумілим, де здійснювалася закупівля канцтоварів, ким видані ці документи, тощо (відсутні необхідні реквізити), з посилання до статей Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», тому вважає, що розрахунки позивача необґрунтовані, товарні чеки додані до позовної заяви не є належними доказами витрат на канцтовари.

Не погоджується відповідач з понесенням зайвих матеріальних витрат позивачем за оплату орендної плати за спірну ділянку, а не земельний податок та зазначив, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку, однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом.

Також відповідач не визнає та заперечує вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди. ОСОБА_1 при визначенні розміру моральної шкоди застосував, як величину, розмір однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць завданої шкоди та просить стягнути сумарний розмір виходячи з кількості місяців заподіяння шкоди. Павлівська сільська рада наголосила, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу, опираючись на позицію Верховного Суду. Приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, відповідач не погодився з розміром моральної шкоди, а також з тим, що дана моральна шкода була завдана взагалі. Зазначив, що суд оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня його страждання або приниження, встановити причинно- наслідковий зв`язок та визнати співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

ІІ. Позиція учасників процесу

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, покликаючись на інформацію викладену у позовній заяві та відповіді на відзив, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечили в повному обсязі покликаючись на викладення своєї позиції у відзиві та додаткових поясненнях до відзиву, просили відмовити в задоволенні позову повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердив, що дійсно на даний час рішення суду залишається не виконаним, Павлівської сільською радою, на виконання рішення суду, на засідання виносяться проекти рішень про надання дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,95 га, однак депутати таке рішення не підтримують. Вказав що першочергово заява позивача була задоволена частково та Павлівська сільська рада виділила позивачу земельну ділянку площею 50 сотих, що є максимальним розміром для особи в межах даної територіальної громади.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Іваничівського районного суду Волинської області від 01.02.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом осіб.

Ухвалою від 20.04.2022 року провадження у справі було зупинено, у зв`язку з клопотанням позивача, так як він проходив військову службу.

Ухвалою від 18.07.2023 року Іваничівський районний суд постановив поновити провадження у справі за № 156/115/22 на підставі відповіді ІНФОРМАЦІЯ_1 у якій зазначено, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби.

01.08.2023 року в підготовчому судовому засіданні, розгляд справи відкладено в зв`язку з неявкою всіх учасників процесу та клопотанням представника відповідача.

Ухвалою від 09.08.2023 року суд постановив долучити до матеріалів справи доповнення до відзиву Павлівської сільської ради та зобов`язав позивача надати суду оригінали медичної довідки, медичної картки, розрахунку вартості придбаних ліків, товарних чеків про закупівлю канцтоварів.

Ухвалою від 07.09.2023 року суд постановив долучити до матеріалів цивільної справи оригінал медичної довідки, оригінал розрахунку вартості придбаних ліків із чеками на закупівлю ліків, оригінали товарних чеків про закупівлю канцтоварів, витребувати в КНП «Іваничівський центр первинної медико- санітарної допомоги» оригінал медичної картки амбулаторного хворого, форма № 025/0 ( ОСОБА_1 ) та закрити підготовче судове засідання, справу призначити до судового розгляду по суті на 19.09.2023.

Дослідивши матеріали справи, доводи сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

ІV. Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що відповідно до копії рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року, позов ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради щодо визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задоволений частково, а саме визнано протиправним та скасовано рішення Павлівської сільської ради від 19.07.2019 року за № 23/5. Зобов`язано Павлівську сільську раду повторно розглянути на засіданні чергової сесії ради заяву ОСОБА_1 від 27.02.2019 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,95 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Павлівської сільської ради з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення (а.с. 16-20).

Згідно копії рішення від 08.05.2020 року, Волинський окружний адміністративний суд позов ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії задовольнив частково та зобов`язав Павлівську сільську раду надати дозвіл позивачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,95 га у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області (а.с 21-24).

Відповідно до копії постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2020 року, апеляційну скаргу Павлівської сільської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08.05.2020 року залишено без задоволення, а вказане рішення суду без змін (а.с. 25-30).

Згідно копії постанови головного державного виконавця Іваничівського районного ВДВС ЗМУЮ (м. Львів) за виконавчим листом № 140/2442/20 від 15.12.2020 року про зобов`язання вчинити дії, 28.12.2020 відкрите виконавче провадження № 63996775 (а.с. 31).

Відповідно до постанови від 17.02.2021 про накладення штрафу в ВП № 63996775, начальником Іваничівського районного ВДВС ЗМУЮ (м. Львів) за невиконання без поважних причин боржником рішення у встановлений законодавством строк, постановлено накласти на Павлівську сільську раду штраф на користь держави в розмірі 5 100,00 грн. (а.с. 32).

Згідно копії постанови від 10.03.2021 про накладення штрафу в ВП № 63996775, начальником Іваничівського районного ВДВС ЗМУЮ (м. Львів) за повторне невиконання без поважних причин боржником рішення у встановлений законодавством строк, постановлено накласти на Павлівську сільську раду штраф на користь держави в розмірі 10 200,00 грн. (а.с. 33).

Відповідно до копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.05.2021 року, начальником Іваничівського районного ВДВС ЗМУЮ (м. Львів) встановлено, що на розгляді четвертої та п`ятої чергових сесій Павлівської сільської ради винесено проект рішення «Про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», проект даного рішення не прийнято у зв`язку з відсутністю більшості голосів депутатів від загального складу та постановлено надіслати органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення (а.с. 34).

Згідно копії Витягу з ЄРДР за № 0000318 від 26.05.2021 року відкрите кримінальне провадження за ч. 1 ст. 382 КК України (а.с. 35).

Відповідно до копій рішень сесії Павлівської сільської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за період лютий 2019 по листопад 2021, рішення по ОСОБА_1 19.04.2019, 22.12.2020, 20.01.2021, 04.03.2021, 02.04.2021 відповідачем не прийнято (а.с. 36).

Згідно копії довідки № 1515/01-06-2-2.1 від 06.12.2021 року та медичної карти амбулаторного хворого № 40, виданої КНП «Іваничівський центр первинної медико- санітарної допомоги» щодо ОСОБА_1 встановлено, що останній дійсно хворіє та знаходиться на «Д» обліку в сімейного лікаря, постійно отримує амбулаторне лікування. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я звертався до сімейного лікаря 23.12.2019 року (діагноз Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ССР 3 СНо. Кризовий період), 05.04.2020 року (діагноз Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ССР 3 СНо. Гіпертонічний криз), 02.04.2021 (діагноз Гострий бронхіт, видано лист непрацездатності від 02.04.2021 по 09.04.2021), 26.05.2021 (діагноз Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ССР 3 СНо-1. Кризовий період) (а.с. 38-42).

Позивачем складено розрахунок придбаних ним ліків та додано копії платіжних документів (квитанцій) на придбання ліків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , загальна сума понесених витрат становить 3 871,12 грн. (а.с. 43-48).

Згідно копій товарних чеків від 30.07.2019 (сума 110 грн.), 11.09.2019 (сума 150 грн.), 30.09.2019 (сума 110 грн.), 24.11.2021 (сума 365 грн.) ОСОБА_1 поніс витрати на канцтовари в сумі 735,00 грн. (а.с. 49-50).

Відповідно до копій квитанцій, ОСОБА_1 сплатив на 2019 рік 1755 грн. за оренду землі 1,95 га, за 2020 рік 1755 грн. за оренду землі 1,95 га, за 2021 рік 2925 грн. за оренду землі 1,95 га. (а.с. 51-52).

Згідно копій рішень Павлівської сільської ради та ставок земельного податку, станом на 2019, 2020, 2021 роки було вирішено встановити плату за землю у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку (а.с. 53-63).

V. Застосоване судом законодавство та висновки суду

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, пояснень учасників справи встановлено, що позивач 27.02.2019 року звернувся із письмовою заявою в Павлівську сільську раду про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,95 га. Отримавши відмову в наданні дозволу на розробку технічної документації, позивач оскаржив дане рішення. Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.10.2019 року визнано протиправним та скасовано рішення Павлівської сільської ради від 19.07.2019 року № 23/5, а також зобов`язано Павлівську сільську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

З урахуванням того, що заява позивача не була вирішена, а висновки суду проігноровані, ОСОБА_1 повторно звернувся до Волинського окружного адміністративного суду, де у рішенні від 08.05.2023 року Павлівську сільську раду було зобов`язано надати дозвіл позивачу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,95 га у власність за межами населених пунктів Павлівської сільської ради Іваничівського району.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду, після розгляду апеляційної скарги, 27.10.2020 набрало законної сили. На думку позивач саме з 28.03.2019 року почалася незаконна та протиправна діяльність Павлівської сільської ради. 16.12.2020 року ОСОБА_1 був змушений звернутися до Іваничівського районного ВДВС ЗМУЮ. Постановою головного державного виконавця було відкрито виконавче провадження № 63996775, за невиконання без поважних причин рішення суду Павлівською сільською радою, посадовою особою накладалися штрафи в розмірі 5 100,00 грн. (постанова від 17.02.2021) та 10 200,00 грн. (постанова від 19.03.2021). 20.05.2021 року Іваничівським районним ВДВС ЗМУЮ було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та надіслано до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником (відповідачем) кримінального правопорушення.

Як зазначив позивач у позові матеріальна шкода, що йому заподіяна є незначною, але частково вона включає: витрати на лікування, що було спричинено неправомірними діями відповідача, витрати пов`язані з поданням та розглядами Павлівською сільською радою заяв позивача, що не дали результату, витрати на платне користування земельною ділянкою на умовах оренди замість витрат на сплату земельного податку, які би він поніс у разі набуття права власності на земельну ділянку (безоплатної приватизації).

Що стосується витрат позивача на лікування, що на його думку, було спричинено, неправомірними діями відповідача, суд зазначає наступне. У позові ОСОБА_1 зазначив, що не мав проблем із здоров`ям до грудня 2019 року, однак, як властиво кожній людині з непереборних обставин/ факторів, згідно медичної карти амбулаторного хворого, ОСОБА_1 з 06.12.2016 по 15.12.2016 хворів, про що свідчить заключний діагноз «ГРЗ Гострий трахеобронхіт», з 21.12.2017 по 29.12.2017 діагноз «ГРЗ Гострий трахеобронхіт», з 16.04.2018 по 25.04.2018 діагноз "ГРВІ". Вперше, як зазначає позивач, він звернувся до сімейного лікаря з гіпертонічним кризом в грудні 2019 року, після відвідування сесії Павлівської сільської ради, де йому було відмовлено у наданні дозволу. Суд звертає увагу, що 05.12.2019 року, після набрання законної сили рішенням Волинського окружного адміністративного суду, Павлівська сільська рада вже повторно розглядала заяву ОСОБА_1 , після сесії якої, зі слів позивача, він звернувся в грудні 2019 року до сімейного лікаря. Суд звертає увагу, що з дати сесії 05.12.2019 по дату (23.12.2019) звернення до сімейного лікаря, згідно довідки (№ 1515/01-06-2.21 від 06.12.2021), пройшло 18 днів, цей термін є значним та на думку суду, у даному випадку втрачається причинно-наслідковий зв`язок між цими подіями, оскільки такий довгий проміжок часу не може свідчити про хворобу (її початок) саме на підставі події, яка трапилася 05.12.2019 року. Як зазначив позивач, вдруге загострення гіпертонічної хвороби відбулося 05.04.2020 року, після розгляду позову до Павлівської сільської ради, а саме після отримання відзиву, де його позов заперечувався, однак жодних доказів на підтвердження цього суду надано не було.

26.05.2023 року, як стверджує позивач, він звернувся до лікаря в зв`язку з погіршенням стану здоров`я після закінчення виконавчого провадження та направлення повідомлення в органи поліції про вчинене кримінальне правопорушення. Суд, оцінивши надані ним докази, співставивши періоди на які посилається позивач, не знайшов в обґрунтуванні зазначених доводів підтвердження про набуття позивачем гіпертонічної хвороби саме через невиконання відповідачем - Павлівською сільською радою, рішень Волинського окружного адміністративного суду, як і причинно-наслідковий зв`язок, що саме рішення Павлівської сільської ради, щодо розгляду заяви про отримання дозволу на розроблення проекту замлеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,95 га було підставою захворювання ОСОБА_1 , оскільки у вказаний період, у житті позивача могли відбуватися будь - які інші події, які самостійно чи в сукупності могли призвести до появи такого захворювання.

Що стосується витрат позивача пов`язаних з поданням та розглядами Павлівською сільською радою заяв суд зазначає наступне. У позові ОСОБА_1 зазначив, що витратив грошові кошти на канцтовари в сумі 735,00 грн., що підтверджується товарним чеками від 30.07.2019 (сума 110 грн.), 11.09.2019 (сума 150 грн.), 30.09.2019 (сума 110 грн.), 24.11.2021 (сума 365 грн.), однак суд погоджується з позицією відповідача, що самі по собі товарні чеки не підтверджують, що дійсно ним закуплявся інвентар саме для подання заяв відповідачу, оскільки позивач не позбавлений права витратити їх на будь-які інші потреби.

Що стосується витрат позивача на платне користування земельною ділянкою на умовах оренди замість витрат на сплату земельного податку, які би позивач поніс у разі набуття права власності на земельну ділянку (безоплатної приватизації), суд погоджується з твердженням відповідача, який посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду № 380/624/16-ц від 17.10.2018 року, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку, однак отримання такого дозволу не гарантує особі набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом. Отже сам по собі дозвіл не означає набуття права власності на земельну ділянку та підтвердження того, що в подальшому заявник отримає ділянку у власність, а тому вимоги позивача у цій частині теж є необгрунтованими.

У судовому засіданні сторона позивача долучила до матеріалів цивільної справи оригінали квитанції про заправку автомобіля паливом на АЗС, як доказ витрат для поїздок в судові засідання та представлення своїх інтересів. Суд не бере до уваги зазначений доказ, оскільки відповідно до ст. 13 та 264 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог та при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог. Позивачем чітко зазначено в одній із вимог стягнення понесеної матеріальної шкоди на купівлю ліків, канцтоварів та різницю сплачених коштів по оплаті земельного податку та орендної плати. Вимоги про стягнення з відповідача витрат на паливо не заявлялися.

Таким чином, враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в сумі 9 948,52 грн. слід відмовити повністю.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У постанові від 15.08.2019 у справі № 823/782/16 Верховний Суд зробив висновок, що відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

З огляду на викладене, вирішуючи цей спір, суд виходить із необхідності встановлення наявності трьох умов, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (за змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №К/9901/10765/18, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону " Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У постанові від 15.08.2019 у справі №823/782/16 Верховний Суд дійшов висновку, що тривалий не розгляд заяви позивача, ненадання по ній чіткої та зрозумілої, обґрунтованої та вичерпаної відповіді, що зумовило необхідність неодноразового звернення до судів, виконавчої служби, та призвело до порушення прав та інтересів позивача, у тому числі права на інформацію, завдало моральної шкоди.

Наслідуючи цей підхід, Суд вважає, що коли йдеться про моральну шкоду, існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале адміністративне провадження є підставою для відшкодування моральної шкоди.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89; від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.10.2019 року, визнано рішення Павлівської сільської ради протиправним та скасованим, а також зобов`язано відповідача повторно розглянути на засіданні заяву ОСОБА_1 08.05.2020 року (справа № 140/2442/20) Волинським окружним адміністративним судом, зобов`язано Павлівську сільську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,95 га. Дане судове рішення було оскаржено, однак апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення від 08.05.2023 року Волинського окружного адміністративного суду залишено без змін. На даний час, як підтвердив представник відповідача рішення суду не виконано.

Тому суд вважає, що саме неправомірність дій (бездіяльності) Павлівської сільської ради, змусила позивача звертатись за захистом своїх порушених прав до суду, органу з примусового виконання рішення, що призвело до закінчення виконавчого провадження та відкриттям ВП № 1 Володимир- Волинського району поліції ГУНП у Волинській області кримінального провадження за ч.1 ст. 382 КК України та завдало ОСОБА_1 моральної шкоди, яка повинна бути відшкодована.

Однак, суд не знайшов обґрунтування зазначеного позивачем розміру моральної шкоди у сумі 174 341,00 гривень.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Суд, погоджується з тим, що тривале невиконання рішення суду, яке триває по сьогодні а також тривале порушення відповідачем законних прав позивача, є підставою на відшкодування позивачу моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю посадових осіб, завдало психологічного напруження, приниження, отримання духовного болю.

Суд приходить до висновку про доведеність факту завдання моральної шкоди позивачу внаслідок тривалого та умисного не розгляду його звернення, яке перебувало у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача.

Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненого негативними наслідками, суд виходить із засад розумності і справедливості та враховує характер і тривалість негативних емоцій, яких зазнав позивач внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, а також те, що бездіяльність відповідача не мала істотного впливу на умови життя позивача, не призвела до невідворотніх та або трагічних наслідків у його житті. Тому адекватною сумою компенсації моральних страждань суд визнає 5000 гривень. Суд також враховує те, що відповідачем частково здійснювались заходи щодо виконання рішення суду, а також, принцип розумності та справедливості.

Суд також наголошує, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

VI. Судові витрати

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки судом позов задоволено частково та ухвалено стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., тому з відповідача на користь держави, необхідно стягнути, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір, що становить 49,73 грн.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 19, 77, 79, 81, 82, 89 178, 247, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Володимирського району Волинської області про стягнення шкоди, заподіяної незаконною бездіяльністю органу місцевого самоврядування задовольнити частково.

Стягнути з Павлівської сільської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну незаконною бездіяльністю органу місцевого самоврядування в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Павлівської сільської ради в дохід держави судовий збір у розмірі 49 (сорок дев`ять) гривень 73 копійки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи,якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Назарук Юлія Володимирівна, адреса: 45400, пр.-т. Дружби, 29, каб. 313, м. Нововолинськ, Волинська область;

Відповідач: Павлівська сільська рада Володимир-Волинського району Волинської області, , місце знаходження: вул. Незалежності, 12, с. Павлівка Володимирський район, Волинська область.

Представник відповідача: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 .,

Представник відповідача: ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача: ОСОБА_8 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 28 вересня 2023 року.

Суддя М. О. Федечко