ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 вересня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 732/1181/22

Головуючий у першій інстанції - Павленко О. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1135/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

орган опіки та піклування: Служба у справах дітей Городнянської міської ради Чернігівської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини,

місце ухвалення судового рішення - смт Ріпки,

час проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду - 13 год. 10 хв,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 30 червня 2023 року.

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 являються батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 загинув. Після загибелі батька малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почав проживати разом з дідусем, що звернувся з цим позовом, та бабусею. Відповідачка не цікавиться сином, не надає матеріальної допомоги на його утримання, зловживає алкогольними напоями та веде антисоціальний спосіб життя.

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила негайно відібрати у ОСОБА_1 її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати їй дитину.

Зустрічні позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 загинув. Після загибелі чоловіка, їх малолітній син залишився проживати разом з матір`ю, але восени 2022 року ОСОБА_1 , всупереч волі позивачки, забрав сина проживати до себе. Ні органами опіки та піклування, ні судом не приймалося рішення про передачу малолітнього ОСОБА_3 для проживання ОСОБА_1 , тобто незаконно відповідач утримує її сина. 26 жовтня 2022 року позивачкою придбано будинок та земельну ділянку в м. Городня Чернігівської області та зроблено в ньому ремонт. ОСОБА_2 зазначає, що має належні умови проживання для сина, про що Службою у справах дітей Городнянської міської ради 08 лютого 2023 року складено відповідний акт обстеження.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Відібрано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 та передано матері ОСОБА_2 . Допущено негайне виконання рішення в частині відібрання дитини і повернення її матері. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини - відмовити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факти, відображені у висновку органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 підтвердили неодноразовий, тобто систематичний характер зловживання ОСОБА_2 алкогольними напоями, чого останньою в ході розгляду справи не спростовано.

Зазначає, що ОСОБА_2 , посилавшись на незаконне відібрання у неї дитини, з восени 2022 року не зверталася з цього приводу ні до правоохоронних органів, ні до органів опіки та піклування. Лише після пред`явлення ОСОБА_1 позову про позбавлення відповідачки батьківських прав, остання подала зустрічний позов про відібрання дитини.

Наголошує на тому, що зміни у поведінці ОСОБА_2 зумовлені лише побоюванням втрати виплат на дитину, державної допомоги та пільг у разі позбавлення її батьківських прав. Районним судом не надано належної оцінки зловживання ОСОБА_2 спиртними напоями, що становить потенційну небезпеку для дитини, та ухилення її від виконання батьківських обов`язків.

Звертає увагу суду на те, що відносно ОСОБА_2 двічі складено протоколи за ч. 1 ст. 184 КУпАП України щодо перебування в стані алкогольного сп`яніння та ухилення від виконання батьківських обов`язків, а на розгляді у суді перебуває справа про притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП. З серпня 2022 року до січня 2023 року ОСОБА_2 не здійснювала спроб організувати спільне проживання із сином, не цікавилася його життям.

У наданому відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Похилько С.М., вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 намагалася зустрітися із сином, проте ОСОБА_6 (бабуся) та ОСОБА_1 (дідусь) чинили перешкоди у цьому. На даний час малолітній син має можливість спілкування з дідусем та бабусею.

Відзив на апеляційну скаргу від Служби у справах дітей Городнянської міської ради Чернігівської області у встановлений судом строк не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина, оскільки остання виправилася, веде нормальний спосіб життя, що протирічить висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення її батьківських прав.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 про відібрання сина у ОСОБА_1 та повернення його матері, суд першої інстанції виходив з того, що малолітня дитина до моменту відібрання його ОСОБА_1 проживав за однією адресою разом із матір`ю, а отже, наявна самовільна зміна місця проживання дитини, що являється підставою для захисту прав ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеними висновками суду, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 , батьками якого відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 являються ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с. 13).

25 липня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с. 16).

Малолітній ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19, 20. 76).

Постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 15 вересня 2022 року у справі № 732/647/22 визнано винною та притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. У постанові зазначено, що 05 серпня 2022 року о 20 год. 00 хв ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не вжила заходів щодо виховання дітей: ОСОБА_8 , 2013 року народження, та ОСОБА_3 , 2019 року народження, за якими не слідкувала та не піклувалася про них. (а.с. 172).

Постановою Городнянського районного суду Чернігівської області від 14 жовтня 2022 року у справі № 732/799/22 визнано винною та притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. У постанові зазначено, що 30 серпня 2022 року о 16 год. 26 хв ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 не виконувала батьківські обов`язки по вихованню малолітніх дітей: синів ОСОБА_8 , 2013 року народження, та ОСОБА_3 , 2019 року народження, внаслідок чого діти були влаштовані на тимчасове проживання до ОСОБА_6 (а.с. 177).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначав, що відібрання дитини зумовлено незадовільною поведінкою невістки відносно онука, зокрема, вживанням нею алкогольних напоїв, ведення антисоціального способу життя та відсутністю опіки про дитину. Результатом цього стало звернення позивача до органу опіки та піклування Городнянської міської ради з приводу позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Висновком органу опіки та піклування Городнянської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Городнянської міської ради від 19 січня 2023 року № 20, визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 78-79).

У вказаному висновку зазначено, що до початку вересня 2022 року ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_3 з малолітніми дітьми ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із 16 серпня 2022 року родина ОСОБА_2 перебуває на обліку в КУ ЦНСП Городннської міської ради як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Основними чинниками узяття на облік є зловживння алкогольними напоями, ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Соціальними фахівцями надано такі соціальні послуги: інформування, представлення інтересів в Центрі надання адміністративних послуг щодо оформлення соціальних виплат. З ОСОБА_2 проводились профілактичні бесіди щодо ведення здорового способу життя, відповідального батьківства, створення належних умов проживання. Також із жінкою проведено консультування щодо можливості та шляхів вирішення проблемних питань в родині, наданні консультацій щодо особливостей виховання дітей. За інформацією КУ ЦНСП надані рекомендації ОСОБА_2 ігнорує.

ОСОБА_3 із кінця серпня 2022 року проживає в сім`ї ОСОБА_6 та ОСОБА_1 в АДРЕСА_3 . Службою у справах дітей Городнянської міської ради проводився огляд умов проживання дитини за місцем перебування. Дитина забезпечена всім необхідним, для неї створено належні умови для виховання та розвитку.

Із серпня 2022 року і до січня 2023 року мати ОСОБА_2 не здійснювала спроб організувати спільне проживання з сином, не цікавилася його життям, не відвідувала його.

Звернувшись з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 указував, що відповідачка не цікавиться сином, не надає матеріальної допомоги на його утримання, зловживає алкогольними напоями та веде антисоціальний спосіб життя.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

У частині першійстатті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України являється усталеною.

За положенням ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, у повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, врахувавши відсутність підстав для застосування такого крайнього заходу впливу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_1 забрав до себе онука ОСОБА_3 від матері для проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.

26 жовтня 2022 року ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, придбала земельну ділянку плошею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , та розміщений на ній житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за АДРЕСА_4 за указаною адресою (а.с. 88-91).

Висновком органу опіки та піклування Городнянської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Городнянської міської ради від 19 січня 2023 року № 20, визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 78-79).

Актами про відвідування сім`ї/особи ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_4 , від 08 лютого 2023 року, 24 лютого 2023 року встановлено, що в будинку створений належний мікроклімат для виховання та розвитку дитини. З ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду щодо відповідального виконання батьківських обов`язків та ведення здорового способу життя. Рекомендовано поновити спілкування з малолітнім сином ОСОБА_9 (а.с. 119, 122).

Іншим актом обстеження умов проживання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_4 , від 13 червня 2023 року встановлено, що будинок прибраний, наявна побутова техніка, будинок газифікований, водофікований, в наявності меблі, продутки харчування, предмети побуту. Для виховання та розвитку дитини створено задовільні умови, наявні спальні місця, місце для навчання (а.с. 183).

За інформацією КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», ОСОБА_2 за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення не зверталася (а.с. 97).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представник Служби у справах дітей Городнянської міської ради - Смаль Н.В. вказала, що ОСОБА_2 виправилася, її поведінка є належною та підтвердила обставини, викладені в актах обстеження умов проживання сім`ї відповідачки.

Урахувавши обставини того, що ОСОБА_2 змінила поведінку і ставлення до виконання батьківських обов`язків, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім цього, апеляційний суд зважає на те, що висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав ухвалено через 5 місяців після відібрання сина, тобто відповідачці не було надано реальної можливості змінити ставлення до дитини на краще. Під час засідання органу опіки та піклування, на якому вирішувалось питання щодо позбавлення батьківських прав, ОСОБА_2 присутня не була, що позбавило відповідачку можливості висловити свою точку зору та відповідні аргументи відносно належності виконання нею батьківських обов`язків.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що Городнянському районному суді Чернігівської області перебуває справа про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, оскільки саме по собі керування особи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що встановлено судовим рішенням, не є достатніми підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Установивши відсутність фактів умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відносно до сина, а також те, що мати дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує і бажає брати участь у її вихованні, здійснила у цьому напрямку відповідні заходи, придбавши для родини житло, та змінила поведінку, що підтверджується поясненнями допитаного судом першої інстанції представника орагну опіки та піклування, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Суд першої інстанцій правильно виходив з того, що позбавлення батьківських прав являється крайнім заходом впливу при доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. За доводами позову та в ході розгляду цієї справи не встановлено, що позбавлення відповідачки батьківських прав, тобто її розлучення з сином з огляду на смерть батька дитини необхідне в якнайкращих інтересах дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами матері.

Отже, достатніх підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не встановлено. З матеріалів справи не вбачається наявність виняткових обставин, які б могли виправдати розірвання сімейних зв`язків між матір`ю та сином.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги всі обставини цієї справи, зокрема те, що ОСОБА_2 двічі визнавалася винною і притягувася до відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, однак змінила свою поведінку та спосіб життя, придбала житловий будинок разом із земельною ділянкою, створивши належні умови для проживання дітей, отже наразі позбавляти її батьківських прав є недоцільним, оскільки позбавлення таких прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що слід попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання сина, поклавши на Службу у справах дітей Городнянської міської ради Чернігівської області контроль за виконанням нею батьківських обов`язків відносно дитини.

Перевіряючи аргументи апеляційної скарги щодо необґрунтованого задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Дитина не може бути повернута одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим з батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання (постанова Верховного Суду від 09 вересня 2020 року в справі№ 400/936/18).

Матеріалами справи підтверджено, що малолітній ОСОБА_3 проживав за однією адресою з матір`ю.

Позивач забрав онука від ОСОБА_2 для проживання разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 у серпня 2022 року без відповідного судового рішення.

Суд першої інстанції встановив, що відповідачка неодноразово зверталася до ОСОБА_1 з проханням надати можливість бачитися з сином, але отримала відмову.

Установивши, що малолітній ОСОБА_3 до моменту відібрання дідусем проживав разом з матір`ю, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 самовільно змінив місце проживання дитини, а отже наявні правові підстави для захисту прав ОСОБА_2 в порядку, визначеному статтею 162 СК України. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що повернення дитини матері суперечитиме її інтересам.

Суд першої інстанції, виходячи з пріоритету найкращих інтересів дитини, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову та відібрання малолітнього ОСОБА_3 у ОСОБА_1 та повернення його матері.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 цих висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 23 червня 2023 року - без змін.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на Службу у справах дітей Городнянської міської ради Чернігівської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2023 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: О.Є. Мамонова

О.І. Онищенко