Справа № 727/9002/23
Провадження № 2/727/1590/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді: Слободян Г.М.

секретар судового засідання: Вакарчук Т.Р.

розглянувши, за правилами спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову.

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Шевченківський районний суд м. Чернівці із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 29 листопада 2011 року, між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис № 2205. Зазначає, що починаючи з жовтня 2022 р., сімейні відносини, між ним і відповідачем, як подружжя погіршились. Вказує, що в шлюбі народилася дитина, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вважає, що шлюбні стосунки між ним та відповідачем фактично припинено, він і відповідач з жовтня 2022 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Посилається на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через несумісність характерів та різних поглядів на подружнє життя; за взаємною згодою, їх донька - ОСОБА_4 , 2013 року народження, залишилася проживати разом з ним, батьком на його самостійному вихованні та матеріальному утриманні. При цьому, зазначає, що за відсутності спору відносно місця проживання неповнолітньої дитини, суд вирішує питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи з батьком одночасно із вимогою про розірвання шлюбу. Наполягає на розірванні шлюбу та не погоджується на примирення, оскільки вважає, що шлюб носить формальний характер та збереження такого шлюбу суперечитиме його інтересам. Просить, позовні вимоги задовольнити та розірвати шлюб укладений між ним та відповідачем, малолітню доньку - ОСОБА_4 , 2013 року народження, залишити проживати разом з ним, батьком, на його самостійному вихованні та утриманні за його місцем проживання.

Рух справи та позиція сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.08.2023 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином. До суду скерував заяву, у якій відповідно просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечувала проти заявлених позивачем вимог про розірвання шлюбу і залишення на самостійному вихованні і утриманні малолітньої їх дитини ОСОБА_4 з батьком, за його місцем проживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідженні матеріали справи та застосовані норми права.

Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що 29 листопада 2011 року, між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , актовий запис № 2205 (а.с.5). В шлюбі народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ., що підтверджується свідоцтвом про народження серії № НОМЕР_4 (а.с.11), яка з 07.10.2022 року проживає з батьком за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою ОССББ Чернівці-2014 про склад сім`ї (а.с.16) та договором оренди нерухомого майна від 07.10.2022 року (а.с.13-15). Відповідач зареєстрована і проживає фактично в АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 15.08.2023 року № 1787578 (а.с. 12).

Судом встановлено, що сімейні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує.

Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження булла взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції "Про дискримінацію жінок" в ч. 1 підпункту "с", "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання". Шлюб це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо заявленої позивачем вимоги залишення проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , 2013 року народження, з батьком ОСОБА_1 на його самостійному вихованні та утриманні, суд вважає, що ця вимога підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частин першої та другої статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT V. UKRANE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по - друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (МАМСНИR V. UKRANE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 22.12.2021р. у справі №339/143/20 провадження № 61-6809св21.

Судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_4 , 2013 року народження разом з батьком ОСОБА_1 і батько самостійно виховує доньку та матеріально її утримує. Це також підтверджено матір`ю дитини ОСОБА_2 та дослідженими вище доказами.

Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11, 13, 76, 81, 206, 263, - 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 29 листопада 2011 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 2205 про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 , між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити проживати разом із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на його самостійному вихованні та матеріальному утриманні, за місцем проживання батька.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення ухвалено 11.09. 2023 року

Суддя Слободян Г.М.