Справа № 129/104/23
Провадження № 22-ц/801/1646/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швидкий О. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 рокуСправа № 129/104/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Берегового О. Ю., Якименко М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

за апеляційним скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 червня 2023 року у м. Гайсині, суддею цього суду Швидким О. В., дата складання його повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, мотивуючи його тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 01 вересня 2021 року продовжує навчання в Одеському національному університеті імені І.І. Мечникова за денною формою навчання на геолого-географічному факультеті за спеціальністю «географія» на 2 курсі на контрактній основі, строк закінчення навчання 30 червня 2025 року. Вона потребує матеріальної допомоги для забезпечення засобами, необхідними для гідного рівня життя та навчання. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, яка продовжує навчання, хоча має таку можливість.

Пославшись на викладені обставини, позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до 30 червня 2025 року, тобто до закінчення донькою навчання.

22 червня 2023 року рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області позов задоволено частково. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, аліменти в твердій грошовій сумі 864 грн., починаючи з 06 січня 2023 року і до закінчення нею навчання 30 червня 2025 року, але не пізніше ніж до досягнення дочкою 23-х років. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення скасувати, винести нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Усі доводи її апеляційної скарги зводяться до того, що стягнутого судом з відповідача розміру аліментів не вистачить для забезпечення дитині нормальних умов життя та навчання, при тому, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду. Зокрема ОСОБА_2 посилається на те, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, яка продовжує навчання, оскільки доглядає тітку. Відповідач не може сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, через перебування на утриманні дружини, яка ніде не працює, та сина. Його дочка ОСОБА_4 навчалась дистанційно, тому ніяких витрат на проживання у гуртожитку та зберігання там її речей позивач не понесла. Суд першої інстанції дослідив та взяв до уваги докази, яка підтверджують понесені позивачем витрати на навчання та проживання у гуртожитку доньки, зберігання там її речей, коли донька була ще неповнолітня (1-3 семестр) і він сплачував аліменти на її утримання як на неповнолітню дитину у розмірі 1 500 грн.

Відзиви на апеляційні скарги не надійшли.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам відповідає не в повному обсязі, тому апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість у межах доводів та вимог апеляційних скарг, вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони у справі, що підтверджується її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24 листопада 2006 року (а. с. 3).

22 квітня 2008 року ОСОБА_2 згідно копії трудової книжки НОМЕР_2 від 28 квітня 2006 року був звільнений за власним бажанням з ТОВ ПК «Зоря Поділля», подальші записи відсутні (а.с.36).

05 травня 2008 року сторони розірвали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 07 травня 2008 року (а. с. 7).

18 квітня 2012 року ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії АК № 024228, відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 1,4324 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту Кіблицького сільської ради Гайсинського району Вінницької області (а.с.37).

05 лютого 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, що видно із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від цього ж дня (а.с. 31).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 у новому шлюбі народився син ОСОБА_6 , дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 03 липня 2013 року (а.с.32).

01 вересня 2021 року між ОСОБА_3 та ОНУ ім. І.І. Мечникова укладено договір найму житла, відповідно до якого з 01 вересня 2021 року по 30 червня 2025 року ОСОБА_3 винаймає кімнату АДРЕСА_1 (а. с. 91).

З 30 вересня 2021 року ОСОБА_3 за відомостями Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6).

Договором № 106-1-193-2021 встановлено, що ОСОБА_3 зараховується на навчання в ОНУ ім. І.І. Мечникова на денну форму навчання на геолого-географічний факультет за спеціальністю «географія». Плата за навчання ОСОБА_3 за 1 семестр навчання у становить 8 314 грн., за 1 рік навчання 16 628 грн. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить (без урахування інфляції) 66 512 грн. (а. с. 9-10).

Згідно квитанцій № 975330 від 08 вересня 2021 року, № 611974 від 23 лютого 2022 року, № 0.0..1 від 07 вересня 2022 року ОСОБА_1 на рахунок ОНУ ім. І.І. Мечникова сплачувала кошти за навчання ОСОБА_3 по 8 314 грн. (а.с.11, 12, 13).

20 серпня 2021 року згідно квитанції № 770011 ОСОБА_1 на рахунок ОНУ ім. І.І. Мечникова за проживання в гуртожитку ОСОБА_3 сплатила 5 200 грн. (а.с.50, 77).

01 липня 2022 року ОСОБА_1 на рахунок ОНУ ім. І.І. Мечникова за проживання ОСОБА_3 в гуртожитку сплатила 1150 грн., що підтверджується квитанцією № 716757 (а. с. 49).

02 вересня 2022 року відповідно до квитанції № 883272 ОСОБА_1 на рахунок ОНУ ім. І.І. Мечникова за проживання ОСОБА_3 в гуртожитку у вересні 2022 року сплатила 740 грн. (а.с.48).

10 січня 2023 року ОНУ ім. І.І. Мечникова видана довідка про те, що ОСОБА_3 є студентом цього університету, а саме бакалавром 2 курсу денної форми навчання геолого-географічного факультету за контрактом (а.с.23).

16 січня 2023 року УСНЗ Гайсинської РДА №3 створена довідка № 724 про те, що ОСОБА_7 знаходиться на обліку в УСЗН Гайсинської РДА № 3 і отримує компенсацію за надання соціальних послуг громадянам похилого віку (а.с.33).

23 січня 2023 року згідно квитанції № К0В5-А639-ЕТТО-НН6А ОСОБА_1 на рахунок ОНУ ім. І.І. Мечникова за проживання в гуртожитку ОСОБА_3 сплатила 2 220 грн. (а.с.47, 80).

27 січня 2023 року довідкою ОНУ ім. І.І. Мечникова № 18-01-243 підтверджено, що ОСОБА_3 дійсно навчається в ОНУ ім. І.І. Мечникова за денною формою навчання на геолого-географічному факультеті за спеціальністю «географія» на 2 курсі за контрактом з 01 вересня 2021 року, орієнтовний строк закінчення навчання 30 червня 2025 року (а.с.46).

01 лютого 2023 року ТОВ «Енера Вінниця» видана довідка № 4 про те, що ОСОБА_1 працює в даній установі з 01 січня 2019 року інженером 1 категорії (а.с.52).

13 лютого 2023 року згідно дублікату квитанції № Р24А832249893D74558 ОСОБА_1 сплатила кошти у сумі 8314 грн. за навчання ОСОБА_3 у ОНУ ім. І.І. Мечникова за 4 семестр (а.с.76).

27 лютого 2023 року Агрономічною сільською радою Вінницького району Вінницької області створена довідка №173 з приводу того, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться її дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , але не зареєстрована (а.с.59).

26 квітня 2023 року отримано витяг із Державного реєстру фізичних осіб-платників податку про суми виплачених доходів станом на вказану дату за період з 1 кварталу 2020 року по 4 квартал 2020 року, за яким інформація про доходи ОСОБА_8 відсутня, однак у таблиці в іншому полі вказана сума доходу 5000 грн. (а.с.85).

19 травня 2023 року Відділом УСНЗ Теплицької селищної ради видана довідка про те, що ОСОБА_2 перебуває на обліку, здійснює догляд за особою похилого віку та отримує компенсацію, призначену з 01 березня 2023 року по 29 лютого 2024 року в розмірі 2278,07 грн. Його підопічною є ОСОБА_9 (а.с.83, 84).

Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_7 встановлено, що разом із нею проживає чоловік - ОСОБА_2 , син - ОСОБА_3 та тітка - ОСОБА_3 (а.с. 34).

02 червня 2023 року довідкою Держатної податкової служби України ГУ ДПС у Вінницькій області, яка видана ОСОБА_2 , підтверджено, що згідно поданої ним податкової декларації про майновий стан і доходи до Гайсинської ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області, його дохід за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року становить 5000 грн. (а.с.99).

02 червня 2023 року ОСОБА_2 були надані відомості із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів, згідно яких за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року інформація про доходи ОСОБА_2 відсутня (а.с.99).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 СК України).

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції взяв до уваги понесені позивачем витрати за навчання доньки на контрактній основі за один рік (16 628 грн.), додав до цих витрат понесені витрати позивачем на проживання доньки у гуртожитку та зберігання там її речей (4 110 грн.), поділив вказану суму на 12 місяців, а потім на 2, тобто на обох батьків, в результаті чого він отримав суму 864 грн. та таку суму стягнув щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , яка продовжує навчання.

Із такими висновками суду не можна погодитись, оскільки, ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції не визначив розмір аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 182 СК України, а стягнув аліменти у розмірі 864 грн. щомісячно, що суперечить вимогам сімейного законодавства, яке визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 1 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 2684 грн. Так, ОСОБА_1 звернулась у січні з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 4 000 грн. щомісячно, при цьому з урахування вище вказаних норм СК України мінімальний гарантований розмір аліментів не може бути меншим ніж 1 342 грн., а мінімальний рекомендований розмір аліментів, який може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, становить 2684 грн. щомісячно.

Встановивши вказані обставини, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, а саме: досягнення дитиною 18-річного віку; продовження нею навчання на денній формі на контрактній основі; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у відповідача (батька) можливості надавати таку допомогу, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом збільшення розміру стягнутих аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки, яка продовжує навчання, з 864 грн. до 2 000 грн., адже такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення належного утримання повнолітньої доньки сторін, яка продовжує навчання.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що він не може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, яка продовжує навчання, оскільки доглядає тітку, є безпідставні, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він отримує за це компенсацію з 01 березня 2023 року по 29 лютого 2024 року в розмірі 2278,07 грн. (а. с. 83-84), що судом розцінюється як додаткове джерело доходу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що відповідач не може сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, через перебування на утриманні дружини, яка ніде не працює, та сина, не приймаються апеляційним судом до уваги з огляду на таке. Наявні у матеріалах справи докази не дають можливість встановити, що його теперішня дружина ніде не працює. Суд не може відмовити у стягненні аліментів на утримання однієї дитини ОСОБА_3 через перебування на утриманні іншої, оскільки так порушуватимуться її права.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що його дочка ОСОБА_4 навчалась дистанційно, а тому ніяких витрат на проживання у гуртожитку та зберігання там речей позивач не понесла не можуть бути визнані судом обґрунтованими, оскільки не підтвердженні ним належними та допустимими доказами згідно ст. ст. 77, 78 ЦПК України, що є його процесуальним обов`язком з огляду на вимоги ст. ст. 12, 81 ЦПК України.

Доводи ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції дослідив та взяв до уваги докази, яка підтверджують понесені позивачем витрати на навчання та проживання у гуртожитку доньки, зберігання там її речей, коли донька була ще неповнолітня (1-3 семестр) і він сплачував аліменти на її утримання у розмірі 1 500 грн., відхиляються судом апеляційної інстанції, зважаючи на наступне.

За ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані позивачем докази підтверджують ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог у розумінні ст. 81 ЦПК України та оцінюються судом з урахуванням вище вказаних норм ЦПК України при визначенні розміру аліментів, який стягується не за минулий час, а з дати звернення з позовом до суду (ч. 1 ст. 191 СК України), тобто коли донька вже була повнолітня.

Всі інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні шляхом збільшення розміру стягнутих аліментів з 864 грн. до 2 000 грн.

З ч. ч. 1, 2, 7, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є позивачем у справі про стягнення аліментів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 161/4985/17 викладено висновок проте, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Згідно п. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З урахуванням вказаних вимог ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» апеляційний суд також дійшов висновку, що задовольняючи позов частково, суд першої інстанції помилково стягнув з відповідача, сплачений позивачем за подання позову, на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн., тоді б як пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судовий збір, стягнутий з відповідача на користь держави мав становити 230 грн.

За таких обставин, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, частковим задоволенням вимог апеляційної скарги позивача, відхиленням апеляційної скарги відповідача, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, позов задовольняється на 50 %, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне зменшити розмір стягнутого судового збору за подачу позовної заяви з ОСОБА_2 на користь держави з 1073, 60 грн. до 536,50 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 846 грн. судового збору у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 червня 2023 року змінити.

Збільшити розмір стягнутих аліментів з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_7 ) на утримання ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, з 864 грн. до 2 000 грн., починаючи з 06 січня 2023 року і до закінчення нею навчання 30 червня 2025 року, але не пізніше ніж до досягнення дочкою 23-х років.

Зменшити розмір стягнутого судового збору за подачу позовної заяви з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь держави з 1073, 60 грн. до 536,50 грн.

В решті рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 червня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_6 ) на користь держави 846 грн. судового збору у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Понесені відповідачем судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

М. М. Якименко