ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/245/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» та представника ОСОБА_1 адвоката Солонинка Світлани Петрівни на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2022 року, у справі №638/12677/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», раніше у нього була назва Публічне товариство комерційний банк «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що між сторонами на підставі анкети-заяви ОСОБА_1 від 20 липня 2015 року, в якій він своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, приєднався до цих умов договору. Таким чином сторони згідно до частини першої статті 634 ЦК України вважаються такими, що уклали договір, згідно якому позивач надає відповідачу банківські послуги згідно Умов та Тарифів, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією паспорта споживчого кредиту.

На підставі цього договору позивач надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту: відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, який зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, він користувався картковим рахунком та використовував кредитні кошти, що підтверджується відповідними виписками з рахунку.

У порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав та допустив їх прострочення внаслідок несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту.

У зв`язку із чим станом на 11 липня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 123 364,33 грн, яка складається із: 107 029,92 грн - заборгованість за кредитом, в тому числі 73 123, 53 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 33 906,39 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 388, 23 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 11 946, 18 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

На підставі вищевикладеного, банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 20 липня 2015 року в розмірі 123 364,33 грн та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2022 позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 20 липня 2015 року за тілом кредиту у розмірі 107 029 грн 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1 969 грн 43 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в оскарженій частині ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

В обґрунтування скарги зазначено, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог частин 1, 2, 5 ст. 12 ЦПК України, оскільки спростував доводи позивача щодо факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування, при тому, що відповідач участі у справі не брав і будь-яких заперечень не подавав.

Висновок суду, щодо не ознайомлення відповідача з умовами кредитування, суперечить основним принципам цивільного судочинства диспозитивності та змагальності сторін.

Вказує, що відповідачем 19.12.2019 року було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому особистим підписом підтверджено ознайомлення з основними умовами кредитування.

Зазначає, що із виписки вбачається, що відповідач не лише використовував кредитні кошти, а і здійснював платежі на часткове погашення заборгованості, у тому числі на погашення нарахованих відсотків за користування кредитом та будь-яких заяво банку щодо незгоди із розміром заборгованості, відсотків не надходило, що свідчить про те, що позичальник добре розумів умови кредитування та погоджувався з ними.

На даний час не існує рішення суду або звернень відповідача до банку щодо незгоди із розміром боргу по кредиту, що свідчить про згоду відповідача із умовами договору в тому числі і нарахованими відсотками.

Вважає, що відповідач підтвердив свою згоду з такими умовами шляхом часткового погашення заборгованості за відсотками, що чітко вбачається із виписки.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Солонинка С.П. просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що паспорт споживчого кредиту відповідачем не підписано.

Вказує, що розрахунок заборгованості не відповідає умовам надання кредитним коштів, оскільки сплачені відповідачем кошти на погашення тіла кредиту були зараховані позивачем на погашення незаконно нарахованих відсотків.

Замість погашення тіла кредиту позивач направляв кошти, що сплачувались відповідачем на погашення незаконно нарахованих відсотків, що склало у загальній сумі 18461,56 грн, дана сума при її належному зарахування зменшує заявлену основну заборгованості за кредитом.

Окрім цього позивач кошти, що сплачувались відповідачем на погашення тіла кредиту, зараховував на погашення оплати за послуги за обслуговування карткового рахунку щомісячно, загальна сума комісії за обслуговування картки склала 12000 грн.

Вказує, що позивач не дотримався вимог чинного законодавства, та письмову вимогу про дострокове повернення кредитних коштів відповідачу не направив.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню , апеляційна скарга представника відповідача підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду відповідає не повністю.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції зазначив, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (Провадження №14-131цс19).

Крім того, суд першої інстанції вважав не доведеним укладання між сторонами договору на умовах паспорту споживного кредитування щодо процентів за користування кредитом і з цих підстав відмовив у стягненні 4388,23 + 11946,18 = 16 334,41 грн. нарахованих та прострочених відсотків.

Проте повністю погодитись з таким висновками суду не можна.

Доводи скарги позивача є недоведеними, а доводи скарги відповідача знайшли своє часткове підтвердження, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 89 ІЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що:

«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Судовим розглядом встановлено, що 20 липня 2015 року відповідач підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій зазначено, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг (а. с. 12).

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 20 липня 2015 року сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 11 липня 2021 року становить 123 364,33 грн, яка складається із: 107 029,92 грн - заборгованість за кредитом, в тому числі 73 123, 53 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 33 906,39 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 4 388, 23 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 11 946, 18 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а. с. 5 - 18).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, Visa Signature та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 липня 2015 року, посилався на Витяг з Тарифів з обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, Visa Signature та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд правильно та відповідно до загальних принципів цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), що також відповідає правовим висновкам, які були висловлені у постанові ВП ВС від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, вказав, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Отже, наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «ПриватБанк» не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані, а також ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведені з цього приводу доводи скарги банку є безпідставними та спростовуються вказаними висновками суду.

До позовної заяви банком надано Паспорт споживчого кредиту в якому вказана інформація з основних умов кредитування, підписаний відповідачем (а.с. 13-14 т.1).

Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України надав цьому доказу належну оцінку із урахуванням наступних правових висновків, які були висловлені у постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Посилання Банку на те, що відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, як підстава для задоволення позову, є необґрунтованим, так як Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) указав, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тобто договір має бути укладено після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту.

Аналогічного правового висновку Верховний Суд також дійшов у постанові від 03 серпня 2022 року справі № 156/268/21 (провадження № 61-17186 св 21).

Отже, факт підписання відповідачем паспорту споживчого кредитування не може безумовно свідчити, що між сторонами погоджено істотні умови договору про розмір відсотків за анкетою-заявою, як правильно вирішив суд першої інстанції.

З цих підстав колегія суддів відхиляє наведені у доводах скарги контраверсійні аргументи щодо правових наслідків вказаного доказу та відмови у задоволенні позову про стягнення 4388,23 + 11946,18 = 16 334,41 грн. нарахованих та прострочених відсотків. Наведені з цього приводу висновки суду є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», що паспорт споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення з умовами кредитування та їх погодження, не приймаються до уваги судової колегії, оскільки постановою Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 відступлено від висновків викладених у ряді постанов Верховного Суду, зокрема і висновків постанови на яку посилається скаржник.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», що судом першої інстанції було безпідставно проігноровано факт погодження між сторонами істотних умов договору. Наведені з цього приводу у оскарженому рішенні висновки суду є обґрунтованими та відповідають вказаним нормам матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ч.ч. 5, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Щодо розрахунків заборгованості, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач фактично користувався кредитними коштами, поповнював рахунок, здійснював інші платежі та погашав заборгованість за кредитом, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується самим відповідачем, а тому частині розрахунки позивача в частині основного боргу є обґрунтованими.

У своїй апеляційній скарзі представник відповідача не заперечує факту отримання кредитних коштів, пояснюючи суду, що користувався коштами та здійснював поповнення карти.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 згідно з кредитним договором б/н від 20 липня 2015 року тримав кредитну картку НОМЕР_1 з кредитним лімітом з 19 грудня 2019 року - 110 000, 00 грн, який у подальшому 11 травня 2021 року зменшено до 0, 00 грн (а. с. 10).

Всупереч вимог ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не врахував, що внаслідок не доведення факту укладення між сторонами договору кредиту на наданих позивачем Умовах та правилах, а також згідно тарифів щодо процентів, у позивача не було підстав для лише для стягнення процентів, але й для зарахування добровільно сплачених грошових коштів на погашення кредиту для їх погашення у першу чергу перед основним боргом за правилами ст. 534 ЦК України.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку за період 2018-2020 роки сплачені відповідачем кошти на погашення тіла кредиту були зараховані позивачем на погашення незаконно нарахованих відсотків: погашення заборгованості по нарахованим відсоткам у сумі 11311,14 грн. + погашення заборгованості по простроченим відсоткам 7150,42 грн., що у сумі дорівнює 18461,56 грн.

Крім того, відповідач також не довів укладення договору між сторонами на сплату відповідачем послуг банка у формі щомісячної комісії 400 грн., а тому сплачена згідно згаданої виписки з рахунку відповідача та розрахунку позивача грошова сума у розмірі 12000 грн. також була безпідставно врахована позивачем в рахунок оплати цієї послуги.

Тому як убачається з виписки по картковому рахунку відповідача на погашення тіла кредиту непогашене тіло кредиту становить 107029,92 16461,56 12000 = 76568,36 грн. Оскільки сума внесених коштів відповідачем частково покрила витрачені ним кошти банку, позов слід вважати доведеним на суму 76568,36 грн., позов в іншій частині є недоведений, а тому його слід задовольнити саме на вказану суму.

Отже судова колегія вважає обґрунтованими доводи скарги відповідача в цій частині та наданий ним у скарзі розрахунок, згідно якому розмір непогашеної фактично заборгованості становить 76568,36 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування.

Доводи АТ КБ «Приват Банк» про те, що сторонами договору, в момент його підписання було дотримано усіх істотних умов, в тому числі підстави для нарахування відсотків, пені та комісії, також спростовуються матеріалами справи та вказаними висновками суду.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню, апеляційна скарга представника відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підстав зміні із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч.13 ст.141ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду ПАТ КБ «Приват Банк» просив стягнути заборгованість у сумі 123364,33 грн (100%), позовні вимоги задоволено у розмірі 76568,36 грн (62%). За подання позовної заяви банком сплачено судовий збір у сумі 2270 грн відшкодуванню підлягає 1407,40 грн. За подання апеляційної скарги представником відповідача сплачено 1605,45 грн, апеляційну скаргу представника відповідача задоволено на 29%, відшкодуванню підлягає 1139,86 грн. шляхом взаємо поглинання стягненню підлягає з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у сумі 267,54 грн.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Солонинка Світлани Петрівни задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2022 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 20 липня 2015 року за тілом кредиту у розмірі 76568 грн 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 267 грн 54 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 жовтня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - І.В.Бурлака.

Н.П.Пилипчук.