Провадження № 2/554/4964/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Черняєвої Т.М.,

за участю секретаря Янушкевіч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди у порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ПАТ «СК «Уніка» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ТДВ «СК «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди у порядку регресу.

Позовні вимоги обгрунтували тим, що 22.01.2018 року між ПАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» №800006/4640/0108395, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «FORD Transit» номерний знак НОМЕР_1 .

10.06.2018 року на проспекті Тракторобудівників у м.Харкові ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «FORD Transit» номерний знак НОМЕР_2 ,скоїв зіткнення із транспортним засобом «FORD Transit» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Факт та обставини ДТПР підтверджено постановою Московського районного суду м.Харкова від 06.08.2018 року у справі №643/7981/18 та довідкою про ДТП УПП в Харківській області.

На підставі підставі вищезазначених документів та заяви ОСОБА_2 №00262512 про подію, що має ознаки страхового випадку від 11.06.2018 року; звіту №833 щодо визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин КТЗ від 17.09.2019 року; рахунку ПАТ «Завод Фрунзе» №3иф-0390714 від 14.06.2018 року; страхового акту №00262512 від 18 вересня 2019 року; наказу №00262512 від 19 вересня 2019 року; позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 12 383,02 грн., що підтверджується платіжним дорученням №109539 від 20 вересня 2019 року.

Винною особою у скоєнні вищевказаної ДТП визнано ОСОБА_1 , згідно постанови Московського районного суду м.Харкова від 06.08.2018 року по справі №643/7981/18.

Таким чином, особою, безпосередньо відповідальною за завдані збитки є ОСОБА_1 , а до позивача (у порядку суброгації) після виплати страхового відшкодування (з 20 вересня 2019 року) переходить право вимоги до ОСОБА_1 у розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме у розмірі 12383,02 грн.

В той же час, правила регулювання деліктних зобов`язань визначають можливість відшкодування завданої шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

30.01.2020 року ТзДВ СК «Альфа-Гарант» відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування.

Просили стягнути вищевказану суму із відповідачів, а також витрати щодо сплати судового збору.

Ухвалою судді Московського районного суду м.Харкова від 28.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

15.02.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до якого вважають, що страхова компанія, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може бути солідарним відповідачем. Обсяг відповідальності страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обмежений нормами закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно вказаного закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий, чи інша особа, має право на отримання страхового відшкодування, протягом 30 днів з дня повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої у свою чергу мають бути додані документи, передбачені п.35.2 ст.35 закону.

Дорожньо-транспортна пригода сталася 10.06.2018 року.

Позивач, з невідомих причин, не зазначає у позовній заяві про те, що подавало заяву на виплату страхового відшкодування №25992 від 28.11.2019 року. Заява отримана 04.12.2019 року. Отже, ПАТ СК «Уніка» пропустила однорічний строк (до 10.06.2019 року з моменту ДТП) для подачі заяви на виплату страхового відшкодування. 30.02.2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було направлено на адресу ПАТ СК «Уніка» лист №12/371 з повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Строк є присічним і поновленню не підлягає. Позивач не скористався правом оскарження відмови.

Отже, позивач не довів, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» порушило їх законні права та інтереси, тому у задоволенні позову просили відмовити.

22.02.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач заперечує проти обставин, викладених у ньому.

У справі, що розглядається, новий кредитор (позивач) набуває право вимоги як безпосередньо до особи, відповідальної за збиток (відповідача ОСОБА_1 , так і до страховика, яким застраховано, цивільно-правову відповідальність цієї особи (до Відповідача 2 ТДВ СК «Альфа-Гарант») вже після того, як минув рік з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, тобто позивач взагалі не мав фактичної можливості звернутися до відповідача 2 ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Право вимоги до особи, відповідальної за збиток, заподіяний 10.06.2018 року, перейшло 20.09.2019 року, тобто після того, як минув рік з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, а отже позивач не мав фактичної можливості звернутися до відповідача.

На думку позивача, його вимога до відповідача 2 ТДВ СК «Альфа-Гарант» є основною, а позовна вимога до відповідача 1 ОСОБА_1 є похідною, оскільки від задоволення вимоги до відповідача 1 залежить задоволення позовної вимоги до відповідача 2, тобто предметом спору є визначення того, хто саме (відповідач 1 чи 2), а також у яких частинах (або цілком) має відшкодувати шкоду позивачу.

Просять позовні вимоги задовольнити.

01.03.2021 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_1 на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову із наступних підстав.

відповідальність ОСОБА_1 як водія ТЗ НОМЕР_2 , застрахована ТзДВ СК «Альфа-Гарант», договір №АМ00251747. Згідно чинного законодавства, регресний позов страховика МТСБУ може виникати у 6 чітко визначених випадках. У даному позові жодна умова законності регресного звернення страховика до страхувальника не виконана та умови, за яких могла б виникнути відсутні повністю.

09.06.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої ПрАТ СК «Уніка» зазначає, що звернулися до суду із позовом про відшкодування збитків у порядку суброгації, а не регресу.

Відповідача ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП, цивільно-првову відповідальність якого застраховано у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Позивач, на виконання умов добровільного страхування наземного транспорту сплатив на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 12383,02 грн, після чого, у порядку суброгації, набув право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Наполягали на задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою Московського арйонного суду м.Харкова від 17.05.2021 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №147/66/17.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 15.02.2022 року поновлено провадження у справі.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 04.04.2023 року справу прийнято до провадження та постановлено проводити розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача направив до суду клопотання про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового розгляду, не повідомив про причину неявки.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового розгляду, не повідомив про причину неявки.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 22.01.2018 року між ПАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання» №800006/4640/0108395, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом «FORD Transit» номерний знак НОМЕР_1 (т.1 а.с.9-15).

Згідно постанови судді Московського районного суду м.Харкова від 06.08.2018 року у справі №643/7981/18, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Правопорушення полягато у наступному: 10.06.2018 року о 17-05 год. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_2 по пр-ту Тракторобудівників у м.Харкові, виїжджаючи з прибудинкової території будинку №108, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Ford Transit», номерний знак НОМЕР_1 , який зупинився попереду, чим порушив п.13.1 ПДР України. Автомобілі отримали механічні пошкодження (Т.1 а.с.16-17).

Відповідно до Звіту про визначення вартості відновлювального ремонту №833 від 17.09.2019 року, вартість ремонту складає 12383,00 грн. (т.1 а.с.21-55).

Наказом ПАТ «СК «Уніка» №00262512 від 19.09.2019 року вирішено виплатити ОСОБА_2 відшкодування, згідно розрахунку суми збитків (т.1 а.с.57) шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок ПАТ «Завод Фрунзе» (т.1 а.с.58).

Відповідно до платіжного доручення №109539 від 20.09.2019 року кошти перераховано (т.1 а.с.59).

Правовідносини, які виникли між відповідачами та позивачем з відшкодування в порядку регресу/суброгації шкоди, пов`язаних з регламентною виплатою, регулюються нормами ЦК України та спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями статтей 3,5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

На час дорожньо-транспортної пригоди ,10.06.2018 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Відповідно до ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування, до якої додає документи, передбачені п.35.2 вказаної статті.

Потерпіла ОСОБА_2 16.06.2018 року звернулася до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про подію, що має ознаки страхового випадку (т.1 а.с.20) та 20.09.2019 року отримала страхове відшкодування.

28.11.2019 року ПАТ «СК «Уніка» звернулася до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою №25992 про виплату страхового відшкодування (т.1 ст.61).

Згідно п.п.37.1.4 п.37.1 ст.37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Листом ТДВ «СК «Альфа-Гарант» від 30.01.2020 року у задоволенні вказаної вимоги відмовлено у зв`язку з пропуском однорічного строку звернення з такою заявою (т.1 а.с.62). Позивач не скористався правом оскарження відмови.

Право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань набувається потерпілим виключно за умови подання страховику визначений законодавством строк, заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків. Такі ж висновки висловив Верховний Суд у своїх постановах від 05.06.2018 року у справі №910/7449/17; 06.03.2019 року по справі №465/6315/16-ц; 01.07.2019 року по справі №513/1275/14-ц; 30.09.2019 року по справі №761/44196/17.

При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 4 липня 2018 року, яка розмежовує інститути регресу та суброгації:

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є обов`язковим суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати, деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених ст.38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Натомість, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

З огляду на це відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Згідно висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі №147/66/17, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Також, вказаною постановою визначено, що з огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки позивачем було сплачено страхове відшкодування потерпілому, відбулася заміна кредитора та перехід права вимоги у даному випадку є суброгацією. Позивач, протягом однорічного строку мав право звернутися до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування, проте вказаний строк пропустив. Проте позивач звернувся до суду у межах строку позовної давності за захистом порушеного права.

Відповідач ОСОБА_1 у даному позові є неналежним відповідачем та не зобов`язаний відшкодовувати шкоду позивачу, яка має бути відшкодована страховою компанією, у якій він уклав договір добровільного страхування цивільної відповідальності.

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а отже необхідно відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_1 та задовольнити позовні вимоги до ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Розподіл судових витрат вирішити у порядку ст.141 ЦПК України, стягнувши із відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь позивача судові витрати щодо сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди у порядку регресу задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» у порядку суброгації, майнову шкоду у сумі 12383,02 грн та судовий збір 2102,00 грн., а всього 14 485,02 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят п`ять гривень дві копійки).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.М.Черняєва