Справа № 309/2980/23
Провадження № 2/309/521/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 вересня 2023 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого-судді Довжанин М.М.
за участю секретаря судового засідання Продан Б.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати за нею частку у праві спільної сумісної власності на легковий автомобіль PEUGEOT, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , тип - легковий універсал-В, стягнути з відповідача на свою користь компенсацію вартості 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя у розмірі 212667,50 грн. та стягнути понесені судові витрати (по сплаті судового збору, за проведення експертної оцінки вартості спірного майна, витрати на професійну правничу допомогу).
Позовну заяву обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 03 грудня 2011 року укладено шлюб, про що зроблено актовий запис № 2054 відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Від цього шлюбу в них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За час перебування у шлюбі за кошти подружжя у 2014 році було придбано майно, яке зареєстроване за відповідачем відповідно до Свідоцтва про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 , яке в порядку пп.1, 2 ст. 60 Сімейного кодексу України є спільним майном подружжя - автомобіль PEUGEOT, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , тип - легковий універсал-В. Тим самим підтверджується той факт, що вказане майно набуте у період шлюбних відносин.
Ухвалою від 23 червня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання на 10 год. 30 хв. «21» серпня 2023 року у відкритому судовому засіданні у Хустському районному суді.
У липні 2023 року представником позивачки адвокатом Щербина Я.М. подано до суду заяву, в якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль «PEUGEOT», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 .
Ухвалою від 10 липня 2023 року заяву представника позивачки адвоката Щербина Яни Миколаївни - задоволено, накладено арешт на автомобіль «PEUGEOT», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN- НОМЕР_2 .
Ухвалою від 21 серпня 2023 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 годину 30 хвилин 13 вересня 2023 року. В судове засідання викликати осіб, які беруть участь у справі.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Щербина Я.М. у судове засідання 13 вересня 2023 року не з`явилися. До суду від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Причини неявки відповідача невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від відповідача не надходили.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з того, що згідно із частиною першою ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.
Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Передаючи на розгляд суду позов, який є предметом даного судового розгляду, позивачка зазначила у ньому такі позовні вимоги: визначення за нею частки у праві спільної сумісної власності на легковий автомобіль PEUGEOT, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , тип - легковий універсал-В, та стягнення з відповідача на свою користь компенсацію вартості 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя у розмірі 212 667,50 (двісті дванадцять тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 50 копійок.
Отже, суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам та обставинам.
Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.
У відповідності до частини третьої ст. 12 та частини першої ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Правовий зміст наведених законодавчих норм окреслює предмет доказування у цивільному процесі. Обсяг предмету доказування обмежується не лише обставинами, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а й іншими обставинами, які мають значення для вирішення цивільного спору.
При вирішенні переданого на розгляд суду спору за позовом у контексті із заявленими позовними вимогами ОСОБА_1 доказуванню підлягають обставини щодо можливості визначення частки позивачки у праві спільної сумісної власності з відповідачем та вартості такої частки.
За час перебування у шлюбі вони придбали у власність автомобіль PEUGEOT, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , тип - легковий універсал-В, який був зареєстрований на відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
По відношенню до вказаних обставин, суд застосовує наступні норми права та наводить мотиви їх застосування.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом.
Нормами частин 1, 3 статті 355 Цивільного кодексу України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статті 60, 61 Сімейного кодексу України).
Правова конструкція статті 60 Сімейного кодексу України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 Сімейного кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Поділ майна подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності - присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Сімейного кодексу України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Правовий аналіз статей 60, 63, 69 Сімейного кодексу України та статей 328, 331, 368, 372 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що автомобіль, придбаний сторонами у період перебуванні у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і можливим є визначення часток.
Таким чином, судом встановлено, що сторони по справі у період їхнього перебування у шлюбі у період з 03.12.2011 року по 28.08.2017 року, у 2014 року спільно придбали автомобіль PEUGEOT, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , тип - легковий універсал-В .
За змістом статей 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Отже, оформлення на ім`я одного з подружжя правовстановлюючих документів на нажите в період шлюбу майно не виключає права другого з подружжя на пред`явлення позову про поділ між ними цього майна.
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).
Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. (ст. 364 ЦК України).
Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).
Як вбачається із змісту ст. 76 ЦПК України, висновки експертів є засобом встановлення даних (доказів), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу PEUGEOT, № куз. НОМЕР_2 , складеного Суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 09.06.2023 року, копія якого є у матеріалах справи, ринкова вартість зазначеного автомобіля станом на 03.06.2023 року становить 425335,00 (чотириста двадцять п`ять тисяч триста тридцять п`ять) гривень 00 копійок, з яких 212667,50 (двісті дванадцять тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 50 копійок становлять 1/2 частину від визначеної вартості майна.
Враховуючи позицію Великої Палати ВС (постанова у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс2 від 08.02.2022 року), яка висловилася щодо нюансів поділу автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою.
Виходячи з фактичних обставин справи, аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в пункті статті 3 Цивільного кодексу України засад справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку про підставність позову ОСОБА_1 та обґрунтованість її вимог, і вважає, що за нею слід визначити частку у спільній сумісній власності на спірний автомобіль в розмірі 1/2 частки, та стягнути компенсацію вартості 1/2 частки такого автомобіля.
З матеріалів справи слідує, що позивачка сплатила судовий збір в розмірі 2126,68 гривень, який документально підтверджений і який згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Так, у заяві від 12.09.2023 року представником позивача наведено детальний опис робіт (надання послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги: 1) ознайомлення з документами по справі, узгодження правової позиції, збір доказів, підготовка та подання (направлення) до Хустського районного суду Закарпатської області позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, кількість годин 2,5, вартість послуг 5000,00 грн.; 2) підготовка та направлення 18.08.2023 року до Хустського районного суду Закарпатської області клопотання проведення судового засідання без участі позивача та закриття підготовчого провадження по справі № 309/2980/23, кількість годин 0,25, вартість послуг 500,00 грн.; 3) підготовка та направлення 12.09.2023 року до Хустського районного суду Закарпатської області клопотання про розгляд справи № 309/2980/23 13.09.2023 року без участі позивача та надання/долучення документів на підтвердження понесених судових витрат позивача на послуги адвоката, кількість годин 0,5, вартість 1000,00 грн.
Крім того, надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.05.2023, копію рахунку-фактури на сплату наданих послуг від 12.06.2023 на суму 5 000,00 грн., копію Довідки № 1 про сплату наданих послуг від 12.06.2023 року, копію рахунку-фактури на сплату наданих послуг від 18.08.2023 на суму 500,00 грн., копію Довідки № 2 про сплату наданих послуг від 18.08.2023 року, копію рахунку-фактури на сплату наданих послуг від 12.09.2023 на суму 1000,00 грн., копію Довідки № 3 про сплату наданих послуг від 12.09.2023 року та копію акту наданих послуг від 12.09.2023 на суму 6500,00 грн.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Досліджуючи надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів достатньо для встановлення розміру витрат на правничу допомогу та факту надання адвокатом професійної правничої допомоги відповідачу у даній справі, які підлягають стягненню з відповідача, враховуючи співмірність складності справи, виконаним адвокатом робіт, часу, виплаченого гонорару.
Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 127, 141, 263-265, 273, 281,282, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, суд, -
Визнати легковий автомобіль PEUGEOT, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , тип - легковий універсал-В спільною сумісною власністю подружжя, а саме - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля PEUGEOT, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , VIN - НОМЕР_2 , тип - легковий універсал-В, у розмірі 212667,50 (двісті дванадцять тисяч шістсот шістдесят сім) гривень 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати по сплаті: судового збору у розмірі 2126,68 (дві тисячі сто двадцять шість) гривень 68 копійок, експертної оцінки вартості спірного майна у розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень, витрат на професійну правничу допомогу - 6500,00 (шість тисяч п`ятсот) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд Закарпатської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Хустського

районного суду: Довжанин М.М.