ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/1521/22 Номер провадження 22-ц/814/3757/23Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т.О. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бутенко С.Б., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Столяр Олегом Анатолійовичем,

на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 квітня 2023 року, постановлене суддею Зуб Т.О. (повний текст складено 25 квітня 2023 року),

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, відділення поліції №2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, поліцейського СРПЛ №2 відділення поліції №2 Миргородського ОВП ГУНП в Полтавській області Грекова Валерія Сергійовича про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями службової особи органу державної влади,

в с т а н о в и в:

27.10.2022 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь майнову шкоду в розмірі 51 800,00 грн. та 100 000,00 грн. у рахунок моральної шкоди, завданої йому незаконними діями капітана поліції ОСОБА_2 .

В обґрунтування підстав позову посилається на те, що 11.10.2019 інспектором СРПП №1 Лохвицького ВП ГУНП у Полтавській області Грековим В.С. складено відносно нього, позивача, протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, провадження за яким закрито постановою суду від 19.12.2019 (справа №538/1733/19) у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Унаслідок судового провадження, зумовленого недбалим ставленням до своїх обов`язків капітаном поліції ОСОБА_2 , йому була спричинена майнова шкода у розмірі 51 800,00 грн., що полягає у витратах на правову допомогу, проїзд та оренду житла. Крім того, позивачу завдано моральних страждань, які полягають у приниженні честі, гідності, переживаннях, фізичних стражданнях та порушенні нормальних життєвих стосунків, а також стану здоров`я. Неправомірні дії службової особи органу державної влади мали наслідком зневіру в професійності діяльності патрульної поліції та втрату відчуття захисти внаслідок можливих незаконних дій поліцейських.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 18.04.2023 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, відділення поліції №2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, поліцейського СРПЛ №2 відділення поліції №2 Миргородського ОВП ГУНП в Полтавській області Грекова В.С. про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями службової особи органу державної влади - відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення йому моральної шкоди та її розміру, а також підставності стягнення реальних збитків, які не є тотожними правничим витратам.

Позивач, в інтересах якого дії представник - адвокат Столяр О.А., із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Доводить, що понесені ним правничі витрати у справі №538/1733/19 у розумінні ст.22 ЦК України є збитками, які підлягають стягненню у цій справі, тоді як їх розмір підтверджений належними доказами, а саме: копією договору про надання правової допомоги, детальним розрахунком витрат, актом здачі-прийому наданих послуг та квитанцією про їх оплату.

Посилаючись на фактичні обставини справи доводить наявність підстав для відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними діями посадової особи поліції, що полягали у незаконному притягненні його до адміністративної відповідальності.

Зазначає, що районний суд помилково не врахував норми п.2 ч.1 ст.1, п.4 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», за якими здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Просить врахувати позицію Верховного Суду у справах №532/1243/16-ц від 10.01.2019, №142/143/17 від 26.02.2019.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.06.2023 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Столяр О.А. на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 18.04.2023; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 21.06.2023.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.10.2019 о 04-00 год. у м. Лохвиця по вул. Героїв Україна ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем ВАЗ-21099-20 у стані алкогольного сп`яніння, про що складено протокол про адміністративне правопорушення ОБ №086226 від 11.10.2019.

Постановою Лохвицького районного суду Полтавської області від 19.12.2019 (справа №538/1733/19) провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення./а.с.18-22/

На підтвердження понесених ним, ОСОБА_1 , правничих витрат у справі №538/1733/19, позивачем надано: договір про надання правової допомоги №04/11/19 від 04.11.2019; детальний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на загальну суму 51 600,00 грн.; акт здачі-прийому наданих послуг (виконаних робіт) за договором про надання правової допомоги №04/11/19 від 04.11.2019; квитанцію №485207 від 19.12.2019 на суму 51 600,00 грн./а.с.12-17/

Відмовляючи у задоволенні вимог позову в частині стягнення майнової шкоди, районний суд виходив із того, що витрати, пов`язані з оплатою витрат на проведення експертизи та із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

При постановленні рішення в частині стягнення моральної шкоди, районний суд виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності дій працівника поліції, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП до нього застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до ст.ст.283,284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Також особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

У відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

У цій справі, як на підставу стягнення матеріальної шкоди, позивач вказує на понесені ним витрати на оплату правової допомоги за договором про надання правової допомоги №04/11/19 від 04.11.2019 згідно з актом здачі-прийому наданих послуг (виконаних робіт) на суму 51 600,00 грн. у справі№538/1733/19.

Проте за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).

Суд першої інстанції наведені норми матеріального права правильно застосував та дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав стягнення матеріальної шкоди, оскільки витрати на оплату правової допомоги в іншій справі не є шкодою у розумінні ст.22 ЦК України, а тому не підлягають відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, зводяться до загального цитування статті 22 ЦК України та обґрунтованості розміру правничих витрат, які, за встановлених обставин, на правильність висновків суду першої інстанції не впливають.

Стосовно стягнення моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218-221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Статтею першою Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Отже, уповноважений працівник поліції при складанні протоколу у справі про адміністративне правопорушення не діє як самостійний суб`єкт власних повноважень, а діє від імені Національної поліції, яка є центральним органом виконавчої влади. Шкода ж, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, відшкодовується державою (стаття 1174 ЦК України).

Відповідно до статей 2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали указане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справі №726/837/20 від 09.06.2021, №953/6561/20 від 26.01.2022, за змістом якої закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Указані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 №569/1799/16-ц, від 09.06.2021 №726/837/20.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду по справі №464/3789/17 від 10.04.2019 та Великої Палати Верховного Суду по справі №180/1560/16-а від 08.04.2020, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову, суд першої інстанції вказані норми права та правові висновки Верховного Суду не врахував, дійшовши помилкового висновку про недоведеність належними та допустимими доказами спричинення позивачу моральної шкоди, оскільки внаслідок незаконних дій уповноваженої особи поліції позивач зазнав душевних страждань у зв`язку із його притягненням до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, яке він не вчиняв.

Враховуючи викладене та керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу в розмірі 500,00 грн.буде справедливою сатисфакцією потерпілої сторони внаслідок дій неправомірного характеру з боку посадових осіб органу державної влади, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із погіршенням психологічного стану позивача.

У постанові Верховного Суду від 10.11.2021 у справі №346/5428/17 зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Із огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у стягненні моральної шкоди, із постановленням нового про часткове задоволення позову та стягнення на користь позивача 500,00 грн. моральної шкоди. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Столяр Олегом Анатолійовичем, задовольнити частково.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, відділення поліції №2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, поліцейського СРПЛ №2 відділення поліції №2 Миргородського ОВП ГУНП в Полтавській області Грекова Валерія Сергійовича про відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями службової особи органу державної влади - задовольнити частково.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 500,00 грн.

В іншій частині рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 18 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.09.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.Б. Бутенко

О.В. Чумак