Справа № 308/7116/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатсьої області

головуючого-судді - Дегтяренко К.С.,

при секретарі судового засідання - Губіної Ю.В.

за участю учасників справи:

позивача - Суддя В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді в порядку заочного розгляду в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою Суддя Василя Михайловича до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо - транспортною пригодою, -

встановив:

Позивач Суддя Василь Михайлович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо - транспортною пригодою.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

29.01.2023 за адресою пр. Свободи в м. Ужгород сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій брали участь автомобіль «Shkoda Octavsa» д.н.з. НОМЕР_1 керуванням ОСОБА_1 та «BMW Х5» д.н.з. НОМЕР_2 під куруванням Суддя М.В. Внаслідок цього ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. На місці пригоди водії вказаних автомобілів склали письмове спільне повідомлення про ДТП (Європротокол), оскільки ДТП сталася за участю забезпечених транспортних засобів. Відповідач письмово визнав свою повну вину в цій події. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 06-04-01/04/23 від 06.04.2023 року вартість матеріального збитку складає складає 191 015 гривень 82 копійки.

Враховуючи беззаперечне право потерпілого на повне відшкодування заподіяної йому шкоди, позивач вимагає стягнути з відповідача ОСОБА_1 матеріальну шкоду, пов`язану з відновленням (ремонтом) автомобіля на суму 191015, 82 грн., а також 1500 грн. у відшкодування витрат га експертні послуги, а також судові витрати.

Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.05.2023 року вказана позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні 25.09.2023 року:

Позивач позовну вимоги підтримав в повному об`ємі, просив такі задовольнити, зазначив, що на даний час транспортний засіб відремонтовано, однак відповідачем до цього часу не сплачені йому кошти, суми яку покрила страхова компанія на ремонт транспортного засобу не вистачало, роазом з тим відповідач обіцяв йому покрити різницю.

відповідач в судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду позовної заяви повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, будь яких клопотань до суду не подав.

Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, позивач не заперечує відносно ухвалення заочного рішення на підставі ч.8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами та в порядку ст. 280 ЦПК України вважає за можливе постановити заочне рішення .

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

29.01.2023 за адресою пр. Свободи в м. Ужгород сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій брали участь автомобіль «Shkoda Octavsa» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_1 та «BMW Х5» д.н.з. НОМЕР_2 під куруванням Суддя М.В. Внаслідок цього ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Про що складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), від 29.01.2023 року.

Відповідно до повідомлення водій ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні ДТП. Учасники зафіксували ушкодження транспортних засобів, зазначили свої данні, транспортні засоби є забезпеченими, повідомлення містить контактну інформацію страховиків.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 06-04-01/04/23 від 06.04.2023 року вартість матеріального збитку складає складає 191 015 гривень 82 копійки.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на захист цивільних прав та інтересів визначено ст. 15 ЦК України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Враховуючи визнання сторонами тієї обставини, що винною особою у дорожньо-транспортній пригоді є саме відповідач ОСОБА_1 (а.с. 10) то саме у останнього настає цивільно-правова відповідальність, а дана дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком.

У відповідності до п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові від 4 липня 2018 року Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у справі №755/18006/15-ц, зазначивши таке. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як вбачається із пояснень позивача він отримав частину страхового відшкодування, одна зазначити суму отриманого відшкодування не зміг, жодних доказів на підтвердження як самого відшкодування так і його суми не надав.

З повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що цивільно -правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована в СК «Еталон», однак зазначений доказ суду не надано, будь-яких доказів або клопотань з приводу його витребування суду не заявлено, тобто позивача не надано доказів того, що розмір майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу, перевищує ліміт відповідальності страховика СК «Еталон»,

Таким чином суд позбавлений можливості встановити ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду заподіяну майну, встановити розмір вже сплаченого страхового відшкодування, тобто пересвідчитись, що відповідач ОСОБА_1 має одноосібно відповідати за даним позовом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (справа № 755/18006/15-ц) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Разом з тим, позивач посилається на часткову оплату страховою компанією завданих йому збитків, разом з тим вимоги до позивача пред`являє у повному обсязі відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 191015 грн. 82 коп.,однак не долучає будь яких доказів, на підтвердження реальної вартості ремонту транспортного засобу, зокрема акту виконаних робі станцією технічного обслуговування , квитанції про сплату вартості ремонту, що позбавляє суд можливості встановити межі відповідальності відповідача за завдану шкоду.

При цьому, суд враховує позицію Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт з ремонту автомобіля платником ПДВ.

За наведених обставин суд критично оцінює наданий позивачем висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №06-04-01/04/23, складений оцінювачем ОСОБА_2 , оскільки останній не підтверджує проведення ремонту автомобіля позивача саме на таку суму, яка визначена у ньому .

Крім того, вказаний висновок не відповідає вимогам ч,5 ст.106 ЦПК України, оскільки в ньому не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а відтак він не є належним та допустимим доказом розміру шкоди, заподіяної пошкодженням автомобіля позивача в даній ДТП, та не може братися до уваги судом в силу вимог ст.78 ЦПК України

Відповідний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження №14-270цс19).

Відповідно до ч. 5 ст. 263ЦПК України

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевказане, суд, не знаходить підстав для задоволення позову.

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-82, 258-265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви Суддя Василя Михайловича до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо транспортною пригодою відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 28.09.2023 року включно.

Суддя К.С. Дегтяренко