УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі судді

Лутая А.М., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Свередюк Юлії Анатоліївни, про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ

15 вересня 2023 року до Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшла вищезазначена заява адвоката Свередюк Ю.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на наступні об`єкти нерухомості:

- нежитлове приміщення торгового центру /Ж-1/ загальною площею 2363,6 м.кв., що знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- адміністративне приміщення /А-2/ загальною площею 165,7 м.кв., що знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- нежитлове приміщення торгового центру /З-1/ загальною площею 184,0 м. кв., що знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку загальною площею 0,5647 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:004:2783, цільове призначення для обслуговування об`єктів комерційного призначення (торгового комплексу).

Заяву обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 має намір звернутися до Володимир-Волинського міського суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів. Вказує, що 25 вересня 2014 року ОСОБА_1 набула право власності на зазначені вище об`єкти нерухомості на підставі договорів купівлі-продажу від 25 вересня 2014 року. Проте, Постановою Верховного суду від 06 лютого 2019 року у справі №154/3223/15 було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та визнано недійсними договори купівлі-продажу нерухомого майна, укладені 25 вересня 2014 року між ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 . Право власності на спірні нежитлові приміщення та земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 . За договорами купівлі-продажу ОСОБА_1 оплатила ОСОБА_2 515 936,00 грн, отже, вона має право на повернення даних коштів.

Представник заявника вважає, що оскільки на даний час ОСОБА_2 є власником спірних приміщень та земельної ділянки, тому він може розпорядитися ними на власний розсуд до вирішення спору по суті судом. Крім того, під час розгляду справи може виникнути необхідність проведення судової будівельно-технічної експертизи щодо визначення вартості спірного майна, так як ОСОБА_1 має право на відшкодування завданих збитків за цінами, які існують на день звернення до суду. Наведені обставини викликали необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відсутність відповідних заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

На підставі ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов таких висновків.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України, передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Під забезпечення позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

У частині шостій статті 153 ЦПК України визначено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті вдповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав, а існування загрози їх порушення повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що у разі невжиття заходів забезпечення майбутнього позову, про застосування яких просить представник заявника, дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, тобто докази вчинення ОСОБА_2 дій направлених на відчуження належного йому майна або інших дій з метою уникнення від обов`язку по сплаті грошових коштів ОСОБА_1 .

Самі лише посилання на потенціальну можливість ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для накладення арешту на його майно.

Крім того, суд вважає, що захід забезпечення позову, який представник заявника просить вжити, є неспівмірним з ціною позову, оскільки вартість нерухомого майна, на яку представник заявника просить накласти арешт є вочевидь значно більшою ніж сума, яку ОСОБА_2 винен ОСОБА_1 за договорами купівлі-продажу.

З урахуванням наведеного, суд вважає необхідним відмовити представнику заявника ОСОБА_4 у задоволенні її заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149, 153, 157, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Свередюк Юлії Анатоліївни, про забезпечення позову - відмовити.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду.

Копію ухвали протягом двох днів з дня її складання направити заявнику ОСОБА_1 та її представнику Свередюк Ю.А.

Суддя А.М.Лутай