Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1642/23 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 76 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кузьменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 278/1642/23 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення « Дениші» Житомирської обласної ради, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 5 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з 6 липня 2011 року по 25 листопада 2022 року перебував у трудових правовідносинах з відповідачем та обіймав посаду спеціаліста з фізичної реабілітації, а в подальшому був переведений на посаду масажиста фізіотерапевтичного відділення. 25 листопада 2022 року його звільнено з роботи за власним бажанням.

Позивач зазначає, що в день звільнення йому не видали довідку про належні до виплати кошти та не виплатили заборгованість по заробітній платі.

На запит його адвоката від 13 лютого 2023 року відповідач надав інформацію про нараховану заробітну плату.

23 лютого 2023 року він звернувся до адміністрації КП Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення « Дениші» Житомирської обласної ради із заявою про виплату вказаної заборгованості, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, проте ця заява залишилася без відповідного реагування.

Враховуючи вищезазначені обставини, він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу.

15 березня 2023 року Житомирським районним судом Житомирської області видано судовий наказ про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі у розмірі 30249 грн. 12 коп.

Вказані кошти були йому виплачені лише 21 квітня 2023 року.

На думку ОСОБА_1 , такі дії порушують його трудові права, внаслідок чого він змушений звернутися до суду.

Таким чином, просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року, у розмірі 19873 грн. 80 коп.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 5 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при вирішенні спору суд взяв до уваги лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, а також інформацію про фінансовий стан відповідача. Проте, відсутність на рахунках підприємства коштів на виплату заробітної плати не звільняє роботодавця від обов`язку щодо своєчасної виплати працівникові належних при звільненні коштів. Окрім того, суд не перевірив ту обставину, чи видавався відповідачеві сертифікат, який підтверджує настання обставин непереборної сили ( форс-мажору).

Звертає увагу на те, що військовий стан віднесений до переліку форс-мажорних обставин, однак лише наявність відповідного сертифіката може звільняти роботодавця від відповідальності, передбаченої трудовим законодавством за несвоєчасну виплату заробітної плати.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, який стосується всіх суб`єктів господарювання та беззаперечно підтверджує наявність форс-мажорних обставин. Внаслідок збройної агресії рф підприємству завдано значних збитків, адже лікувально-санаторний центр не мав можливості працювати у звичайному режимі, що вплинуло на його фінансово-економічний стан та різке зниження чисельності пацієнтів.

Вказані обставини свідчать про відсутність вини відповідача у затримці виплати заробітної плати.

Таким чином вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача не визнав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 6 липня 2011 року ОСОБА_1 прийнято на посаду спеціаліста з фізичної реабілітації Комунального підприємства Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення « Дениші» Житомирської обласної ради. У подальшому він обіймав посаду масажиста фізіотерапевтичного відділення. Наказом директора КП Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення « Дениші» Житомирської обласної ради позивача звільнено з роботи на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

Наявна в матеріалах справи довідка, видана відповідачем 21 лютого 2023 року за №49, містить інформацію про те, що заборгованість по заробітній платі позивача станом на 25 листопада 2022 року складає 30249 грн. 12 коп.

Вказані кошти не були виплачені йому у день звільнення.

23 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до КП Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення « Дениші» Житомирської обласної ради із заявою, в якій просив виплати йому заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

15 березня 2023 року Житомирським районним судом Житомирської області видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 30249 грн. 12 коп.

Зазначені кошти були виплачені відповідачем 21 квітня 2023 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявна в матеріалах справи фінансова документація підприємства за 2022-2023 роки свідчить про вкрай скрутне матеріальне становище відповідача.

Окрім того, суд зазначив, що листом від 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України повідомила, що військова агресія російської федерації вказує на наявність форс-мажорних обставин.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень статті 117 КЗпП України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Першого протоколу, є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволенні.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України « Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом ( в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 47 КЗпП України передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У частині 1 статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати ( основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Метою законодавчого врегулювання відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права на своєчасне отримання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації на території України з 24 лютого 2022 року введено режим воєнного стану відповідно до Закону України « Про правовий режим воєнного стану».

Згідно зі статтею 10 Закону України « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок введення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Відповідно до статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності. Сертифікат про форс-мажорні обставини ( обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами ( обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору ( контракту, угоди тощо ), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, атаки тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 жовтня 2022 року у справі №905/857/10 зазначила, що заробітна плата є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої роботодавець може бути звільнений внаслідок випадку або непереборної сили.

Вказане свідчить про те, що єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили ( форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання ( неналежне виконання) зобов`язань,- це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України « Про торгово-промислові палати в Україні».

Водночас, обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили ( форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема, висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо ( статті 82 ЦПК України).

Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням встановлених обставин справи та наявних доказів. Роботодавцю необхідно довести настання обставин непереборної сили, які б свідчили про відсутність вини підприємства у затримці виплат позивачу, які належать йому при звільненні, у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України.

Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Обставини непереборної сили ( форс-мажорні обставини)- це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежно від її волевиявлення і контролю. Такі обставини є непереборними навіть за умови застосування усіх можливих та адекватних заходів, спрямованих на їх запобігання.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на ту обставину, що в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан й внаслідок цього підприємство не мало можливості працювати у звичайному режимі, що призвело до скрутного фінансово-економічного становища.

Ведення бойових дій та окупація військами рф частини території України є загальновідомим фактом. Однак, відповідачеві не виданий сертифікат Торгово-промислової палати України ( уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат), як це передбачено чинним законодавством України, та який був би підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання зобов`язань щодо своєчасної виплати заробітної плати.

Територія, на якій розташоване підприємство, не була окупована військами рф й оскільки відповідач не довів, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, то, відповідно, він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Як свідчить довідка, видана КП Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення «Дениші» Житомирської обласної ради 21 лютого 2023 року за №49, заробіток позивача у вересні 2022 року становив 4988,07 грн., а у жовтні 2022 року 4286 грн. 61 коп. Тоді його середньоденний заробіток складає 220 грн. 82 коп. ((4286,61 + 4988,07) : 42 роб.дн.). Термін затримки розрахунку, за який позивач просить стягнути середній заробіток, становить 89 роб. дн., з 26 листопада 2022 року по 31 березня 2023 року. Тоді, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становитиме 19652 грн. 98 коп. ( 220,82 грн. х 89 роб. дн.).

Зазначена сума визначена без врахування податків та обов`язкових платежів.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, - про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19652 грн. 98 коп.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 5 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення « Дениші» Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19652 грн. 98 коп. ( сума середнього заробітку вказана без врахування податків та обов`язкових платежів).

Стягнути з Комунального підприємства Житомирський обласний лікувально-санаторний центр радіаційного захисту для дитячого та дорослого населення « Дениші» Житомирської обласної ради на користь ОСОБА_1 2683 грн. 40 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: