РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.,

за участю секретаря судових засідань- Мордухович К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_2 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (м. Київ, вул. Січових Стрільців б. 40), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_1 17.08.2021 року звернулись до суду з позовною заявою та просили суд: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 25000 грн. відшкодування моральної шкоди, 150228 грн. відшкодування шкоди у зв`язку з тратою годувальника, 6362,40 грн. пені за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_2 25000 грн. відшкодування моральної шкоди, 908,91 грн. пені за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування; сягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказали, що 18.10.2019 в с.Катеринівка Лозівського району Харківської області сталася ДТП за участі автомобіля Skoda Octavia Tour д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який отримав тілесні ушкодження, від яких в подальшому помер. 30.12.2021 вони через представника ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» звернулись до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. 11.01.2021 було подано уточнену заяву про виплату страхового відшкодування. Оскільки страховиком не було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в термін 90 робочих днів, представником було подано скаргу в Національний Банк України від 12.05.2021. 15 липня 2021 отримано відповідь з контролюючого органу, в якій зазначено, що перебіг строку для прийняття рішень про виплату страхового відшкодування припиняється з дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у кримінальній справі законної сили. Вважають, що такий лист є відмовою у виплаті страхового відшкодування. Також вказали, що страховий випадок настав з моменту скоєння водієм ОСОБА_3 наїзду на пішохода ОСОБА_5 . Також, відповідачем не доведено, що ДТП трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому володілець джерела підвищеної небезпеки за встановлених обставин зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Посилались на те, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля Skoda Octavia Tour д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_6 відповідальність якого була застрахована відповідачем, була завдана шкода позивачам, яка пов`язана з моральною шкодою внаслідок ДТП та шкодою, пов`язаною з моральною внаслідок ДТП та шкодою пов`язаною з втратою годувальника.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 18.08.2021 позовну заяву залишено без руху та наданий час для усунення недоліків.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.01.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 13.03.2023 залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3

09.08.2022, 10.08.2022 до суду від представника відповідача надійшло відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилався на те, що дійсно 18.10.2019 р. сталося ДТП за участю автомобіля Skoda Octavia Tour, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , та пішохода ОСОБА_5 , який від отриманих тілесних ушкоджень в подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в Лозівській Центральній районній лікарні. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Skoda Octavia Tour, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ9208618 (далі - Поліс).Даний Поліс був укладений на підставі вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон).По вищевказаній події, представник за довіреністю потерпілих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, вх. № 72/31 від 05.01.2021 р., а також із повторною (уточненою) заявою вх. № 264/13 від 15.01.2021 р. та надав відповідний пакет документів.Заявник вимагав сплатити на розрахунковий рахунок ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» страхове відшкодування за даним ДТП для переказу потерпілим ОСОБА_1 та ОСОБА_1 . Крім інших документів, до Заяви про виплату страхового відшкодування, ОСОБА_7 була надана копія витягу з ЄРДР про відкриття кримінального провадження №0001555 від 19.10.2019 р. за фактом ДТП, що сталося 18.10.2019 р. Відповідно до ст. 36.2 Закону Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).Згідно ч. 2 даної статті Закону, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 36.2 Закону а також враховуючи необхідність витребування додаткових відомостей по даній справі, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» надав відповідь на адресу ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» із запитом про надання додаткових документів, в тому числі постанови суду, яка набрала законної сили по даній справі, що є необхідною передумовою для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Отже, оскільки у кримінальному провадженні №0001555 від 19.10.2019 р. за фактом ДТП, що сталося 18.10.2019 р., в даний час відсутнє рішення суду, що набрало законної сили, Страховик вважає вимоги представника Позивачів Кульчицького О.С. передчасними та необґрунтованими. Крім іншого повідомили, що представник позивачів у травні 2021 року звертався до Національного банку України зі скаргою на дії страховика. У відповідь на скаргу НБУ повідомило скаржника про те що у діях страховика відсутнє порушення страхового законодавства, оскільки строк на прийняття рішення та виплату страхового відшкодування не настав відповідно до п. 36.2 Закону. Однак, представник позивачів помилково розцінив даний лист НБУ як відмову у виплаті страхового відшкодування (ст. 2 позову). Проте, таке трактування не відповідає дійсності, оскільки:НБУ не наділено повноваженнями приймати рішення по справах, які знаходяться на розгляді у страхових компаніях. Рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування приймає виключно Страховик;Відстрочення прийняття рішення про виплату страхового відшкодування зумовлено виключно вимогами ст. 36.2 Закону, який Страховик зобов`язаний неухильно дотримуватись;Перелік підстав для виплати чітко визначений у ст. 37 Закону, і на жоден пункт даної статті ні страховик, ні НБУ не посилались у своїх листах, а отже рішення про відмову по справі не приймалось. Крім того, у позові представник позивачів зазначає, що власник джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність без вини, а Відповідач не довів наявність умислу у діях пішохода. Категорично не погоджуються з такою позицією, зважаючи на наступне.У позові адвокат посилається на практику ВС в якій зазначається, що доведення наявності умислу у діях потерпілого покладається на водія, і в той же час зазначає, що наявність такого умислу не довів Страховик. Тобто, дане твердження адвоката є абсурдним та не логічним. Наявність або відсутність умислу у діях пішохода буде встановлена слідчими органами у процесі розслідування та судового розгляду справи у суді. У справі наявний лише витяг з ЄДРДР. Жодних інших доказів, які б встановлювали наявність/відсутність вини у діях водія або умислу у діях пішохода відсутні. Таким чином, станом на даний час у Страховика відсутні правові підставі для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до набрання рішенням у справі законної сили. Таким чином, станом на даний час у Страховика відсутні правові підставі для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування за Полісом ОСЦПВВНТЗ №АМ9208618. Щодо розміру заявлених позовних вимог, то жодна із вищезазначених сум, яку просить стягнути адвокат, не обґрунтована належними та відповідними доказами.Не відомо з чого виходив адвокат та яким чином провів розрахунок належної моральної шкоди визначивши її у розмірі по 25 000,00 грн. на кожного з позивачів.Яким чином була розрахована сума страхового відшкодування на користь Позивача 1 у розмірі 150 228,00 грн. На підставі яких норм закону та з урахуванням яких сум адвокат визначив саме таку суму страхового відшкодування.Строки розрахунку пені взагалі не зрозумілі та не підлягають логічному поясненню з урахуванням того, що строки на виплату страхового відшкодування згідно спеціального Закону ще не настали. Отже, у Страховика взагалі відсутній обов`язок сплачувати штрафні санкції. Витребування Страховиком документу за результатами кримінального провадження (вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження тощо), має суттєве значення для даної справи, оскільки встановлення непереборної сили або умислу потерпілого впливає на прийняття рішення про виплату та визначення розміру страхового відшкодування. Отже, оскільки на даний час, Страховику не подано будь-якого документу, який би встановлював вину водія Застрахованого транспортного засобу, не виключається можливість вчинення ДТП внаслідок порушення Правил дорожнього руху України з боку пішохода ОСОБА_5 , та встановлення судом причинного зв`язку між його діями та виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.Спростування презумпції вини заподіювача шкоди є підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від обов`язку відшкодувати завдану шкоду. Відповідач також наполягає на відмові у стягненні всіх інших можливих додаткових витрат (зокрема судові витрати, витрати на правову допомогу, пеня), оскільки останні не доведені жодними доказами та є похідними вимогами від основного зобов`язання, а отже не підлягають стягненню у разі відмови у задоволенні позовних вимог про виплату страхового відшкодування.

11.08.2022 до суду надійшла відповідь на відзив сторони позивача. Представник зазначав, що Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, а тому відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки в даному випадку не виключається. Відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18. Щодо розрахунку суми страхового відшкодування, то повідомляємо, що розмір моральної шкоди відповідно до Закону становить 12 мінімальних заробітних плат (4173*12 = 50076 грн, які діляться в рівних частках між позивачами); розмір страхового відшкодування по втраті годувальника становить 36 мінімальних заробітних плат (4173*36=150228 грн).

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивачів, представника позивача, позовні вимоги просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві просив розглядати справу за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чинному повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи заяву представника позивача, представника відповідача про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін по справі, на підставі наданих доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 18.10.2019 в с.Катеринівка Лозівського району Харківської області сталася ДТП за участі автомобіля Skoda Octavia Tour д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який отримав тілесні ушкодження, від яких в подальшому помер.

Відповідно до витягу з ЄРДР №0001555 від 19.10.2019 зазначено, що 18.10.2019 до Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що біля перехрестя вул. Нова та Могильченко в с.Катеринівка Лозівського району Харківської області водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Skoda Octavia Tour д.н.з. НОМЕР_3 сірого кольору здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких в подальшому помер в Лозівській ЦРЛ.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 22.10.2019 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

19.10.2019 відомості про вказаний факт внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001555 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є доньками померлого ОСОБА_5 , що підтверджується наданими свідоцтвами про народження, тобто позивачами підтверджено факт родинних відносин.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Skoda Octavia Tour, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ9208618.

Представник за довіреністю позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, вх. № 72/31 від 05.01.2021 р., а також із повторною (уточненою) заявою вх. № 264/13 від 15.01.2021 р. та надав відповідний пакет документів.

Відповідно до інформації про склад сім`ї потерпілого, родичами першого ступеня споріднення з ОСОБА_5 є: донька ОСОБА_1 , донька ОСОБА_2 , матір ОСОБА_8 (померла), матір його дітей ОСОБА_9 (розлучені з ОСОБА_5 ).

Відповідно до довідки Харківського національного університету мистецтв ім.. І.П. Котляревського від 18.11.2020 №1661 зазначено, що ОСОБА_1 є студенткою 4 курсу театрального факультету. Форма навчання денна, за рахунок державного бюджету.

Відповідно до довідки ГУ ПФУ в Харківській області від 16.12.2020 зазначено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує пенсію в Шевченківському районі ГУ ПФУ в Харківській області. Вид пенсії-по втраті годувальника (по 31.12.2020).

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно з частиною 1 статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

За змістом статтей 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на викладене, суд, вважає підтвердженим, що в результаті ДТП, яке сталося за участі забезпеченого ПрАТ "Страхова компанія «ПЗУ Україна» транспортного засобу марки Skoda Octavia Tour, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 загинув ОСОБА_5 , що не оспорювалось сторонами по справі, а тому зазначена ДТП є страховим випадком і заподіяна позивачам, як донькам загиблого моральна шкода підлягає відшкодуванню.

Доводи відповідача, що він фактично не порушував прав та законних інтересів позивача, та не пропустив строк прийнятя рішення по виплаті вішкодування, оскільки судове рішення в кримінальному провадженні № 0001555 за фактом скоєння ДТП ОСОБА_3 не прийнято та на теперішній час вину останього судом не встановлено, суд відхиляє як не обґрунтоване, з таких підстав.

Згідно з пунктом 27.1. ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 27.3. ст. 27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Цим Законом не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Обставин щодо відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування у відшкодування моральної шкоди, що передбачені ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідачем доведено не було.

Відповідно до загальних норм відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст.1167,1187 ЦК України).

Відповідно до пункту 35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Така заява подана відповідачу 26 квітня 2020 року.

Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. 5 пункту 36.2. ст. 36 Закону протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

З аналізу вказаних норм законодавства суд приходить до висновку, що обов`язок по прийняттю рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та здійснення виплати такого відшкодування, або ж прийняття рішення про відмову в проведенні такої виплати у відповідача виник з дня подання позивачем відповідної заяви про здійснення страхового відшкодування і повинен бути виконаний не пізніше ніж на 90 день з дня подання позивачем відповідної заяви.

В порушення наведених норм матеріального закону відповідач, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинив дій передбачених ст. 34 Закону і не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членом сім`ї загиблого (позивачі являються доньками загиблого пішохода) вимоги про відшкодування моральної шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняв, як і не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Питання вирішено у не визначений Законом спосіб призупинення розгляду заяви через відсутність на час розгляду заяви документального підтвердження вини особи, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

Статтями 5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Оскільки наведеним матеріальним законом визначено правовий механізм врегулювання обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу із чітко визначеними правами і обов`язками страхувальника, водія застрахованого транспортного засобу, страховика, потерпілої особи, а у разі настання її смерті,- права і обов`язки членів її сім`ї; ПрАТ «СК « ПЗУ Україна» після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду діяв неправомірно. А саме, за відсутності підстав для відмови у прийнятті рішення про виплату страхового відшкодування у зв`язку із не встановленням винних дій водія застрахованого транспортного засобу, вчинив не передбачені Законом дії - призупинив розгляд заяви на виплату страхового відшкодування, чим фактично позбавив позивача права на отримання такої страхової виплати у строки, встановлені Законом.

Оскільки позивач звернувся до відповідача із уточненою заявою про здійснення страхового відшкодування 11 січня 2021 року, то обов`язок по прийняттю відповідного рішення та здійсненню страхової виплати виник у відповідача 11 квітня 2021 року, тобто після спливу 90 днів з дня подання вказаної заяви.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачам смертю а батька в результаті ДТП, суд визначає виходячи з того, що Законом України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 01.01.2019 встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4173,00 грн.

Отже, загальний розмір відшкодування обом утриманцям дорівнює 25000 грн., що відповідає 12 мінімальним заробітним платам у місячному розмірі на день настання страхового випадку.

Отже, з урахуванням наведеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивачів підлягають до стягнення моральна шкода в розмірі по 25 000 грн. на кожну потерпілу.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Пунктом 36.5 статті 36 Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно зі ст.35.1 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У відповідності до ст.36.2 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (абз.4 п.36.2 ст.36 Закону).

Враховуючи наведене, з врахуванням того, що відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування у передбачені законом строки, тому є обґрунтованими вимоги щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасне здійснення страхової виплати.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 150 228 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

2. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

3. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

4. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого.

Розмір відшкодування може бути збільшений законом.

Не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, те що на момент своєї смерті батько позивачів був безробітним, оскільки наявність у особи статусу безробітного не свідчить про відсутність у неї окрім заробітної плати інших виплат з огляду на гарантії, передбачені Законом України «Про зайнятість населення».

Відповідно до ч. 2 ст.1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Матеріали справи не містять даних про те, що загиблий працював та отримував заробітну плату, тому розмір відшкодування визначається виходячи із мінімальної заробітної плати.

У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" від 01.01.2019 розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 4173,00 грн.

Розмір страхового відшкодування, що підлягає до стягнення з відповідача, в якості грошової компенсації за спричинену позивачам матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, становить - 150228 грн. (4173*36).

Сума страхового відшкодування в досудовому порядку по пред`явлених позивачем до відповідача вимогах за спричинену позивачу матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, на дату складення позову не виплачена.

Граничний розмір компенсації, що передбачений для позивачів виходячи з лімітів визначених п. 27.2 ст. 27 Закону України №1961-ІУ від 01.07.2004 року та кола осіб, які мають право на одержання страхового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника становить 150228,00 грн.

Кількість осіб, які претендують на виплату страхового відшкодування за спричинену матеріальну шкоду, що проявилася у втраті годувальника, становить одна особа.

Пунктом 27.2. статті 27 Закону України №1961-ІУ від 01.07.2004 року передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. У відповідності до Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік" від 23.11.2018 р. розмір мінімальної заробітної плати на момент настання ДТП становив 4 173,00 грн.

Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача у зв`язку із втратою годувальника належна до виплати позивачу ОСОБА_1 сума відшкодування становить: 36 х 4 173,00 грн. = 150228,00 грн.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, і належних та обґрунтованих доказів з боку відповідача або третьої особи на спростування доводів позивачів до суду не представлено.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_2 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (м. Київ, вул. Січових Стрільців б. 40), третя особа: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) про стягнення страхового відшкодування -задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (м. Київ, вул. Січових Стрільців б. 40) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 25000 грн. відшкодування моральної шкоди, 150228 грн. відшкодування шкоди у зв`язку з тратою годувальника, 6362,40 грн. пені за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (м. Київ, вул. Січових Стрільців б. 40) на користь на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_2 ) 25000 грн. відшкодування моральної шкоди, 908,91 грн. пені за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя