ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

13 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 639/4799/21

провадження № 22-ц/818/1112/23

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Носової К.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шеметова Ольга Володимирівна,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шеметова Ольга Володимирівна, про визнання недійсними договорів дарування та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2023 року, ухвалене суддею Єрмоленко В.Б., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Шеметова О.В. про визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності.

В обгрунтування позову зазначає, що у серпні 2019 року вона запропонувала відповідачу ОСОБА_5 укласти угоду, згідно з якою відповідач зобов`язується забезпечити позивача доглядом, харчуванням та утримувати до смерті, а позивач передасть у власність відповідачу належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , а також нежитлове приміщення 4-го поверху № 23-1 у житловому будинку літ. «А-4» пл.6,4кв.м. Прибувши до приватного нотаріуса з наміром укласти договір довічного утримання, не сумніваючись у природі договору, його наслідків та добропорядності відповідача, не читаючи його умов, 12 серпня 2019 року вона підписала договір. Оскільки відповідач відмовляється допомагати їй, не сплачує комунальні платежі за утримання та користування приміщеннями, дослідивши отриману копію договору позивачу стало відомо про підписання нею, під впливом помилки, неправильного сприйняття фактичних обставин правочину договору дарування замість договору довічного утримання, що стало наслідком переходу права власності належного їй майна ОСОБА_5 .

У зв`язку з чим просить суд визнати недійсним договори дарування квартири по АДРЕСА_2 , та нежитлового приміщення № 23-1 за тією самою адресою, укладені 12 серпня 2019 року, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеметовою О.В., зареєстровані у реєстрі №№ 1447,1449, скасувати державну реєстрацію і визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 19.07.2021 р., в порядку забезпечення позову, накладено заборону на відчуження кв. АДРЕСА_1 та нежитлового приміщення 4-го поверху « 23-1 у житлового будинку літ. «А-4» пл. 6,4 кв.м. буд. АДРЕСА_3 .

Ухвалами суду від 18.01.2022 р., 11.02.2022 р. відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про заборону організатору електронних торгів Державного підприємства «СЕТАМ» та Індустріальному відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) проводити електронні торги з продажу спірної квартири та про зупинення реалізації квартири.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2023 року позов ОСОБА_1 - залишено без задоволення.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 липня 2021 р. про заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, номер запису про право власності : 32779662) та про заборону відчуження нежитлового приміщення 4-го поверху № 23-1 у житловому будинку літ. «А-4» загальною пл. 6,4 кв.м., що знаходиться у буд. АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 01, номер запису про право власності : 32780412).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що 12 серпня 2019 року, прибувши до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Шеметової О.В., маючи намір укласти саме Договір довічного утримання, не сумніваючись у природі укладеного договору, його наслідків та добропорядності відповідача, не читаючи його умови, позивачем було здійснено підпис на спірних договорах. Вказує, що відповідач відмовляється допомагати їй та навіть не сплачує комунальні платежі за утримання та користування отриманим майном. Дослідивши отриману копію договору, зрозуміла, що умови підписаних нею договорів відповідають природі Договору дарування, таким чином, оспорювані Договори дарування від 12 серпня 2019 року було укладено під впливом помилки, а саме неправильне сприйняття ОСОБА_1 фактичних обставин правочину, що стало наслідком переходу права власності належного їй майна відповідачу ОСОБА_5 . Наголошує, що вона не мала вільного і свідомого волевиявлення під час укладення оспорюваних Договорів дарування від 12 серпня 2019 року щодо безоплатної передачі майна у власність відповідачу ОСОБА_2 , і що ОСОБА_1 , погоджувалася на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання й, укладаючи спірні договори, помилялася щодо саме правової природи правочинів, прав та обов`язків, які виникнуть після їх укладення між нею і відповідачем. Отже, вважає, що існує саме помилка щодо природи правочинів, прав та обов`язків сторін, а тому можна прийти до переконання, що спірні договори дарування підлягають визнанню недійсним на підставі ст. 229 ЦК України. Зазначає, що при укладенні Договорів дарування від 12 серпня 2019 року, що зареєстровані в реєстрі №1447 та №1449, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шеметовою О.В., будучи особою уповноваженою на вчинення реєстраційних дій - державним реєстратором, було здійснено реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , а також нежитлове приміщення 4-го поверху №23-1 у житловому будинку літ. «А-4». загальною площею 6,4кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , то дана реєстрації підлягає скасуванню.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту неправильного сприйняття нею фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 серпня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеметовою О.В., за реєстровим №1443, належала спірна квартира АДРЕСА_1 .

Також, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12 серпня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеметовою О.В., за реєстровим №1445, на праві власності належали нежитлові приміщення 4-го поверху № 23-1 у житловому будинку літ. «А-4» пл. 6,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .

В цей же день, 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 вказане вище нерухоме майно було відчужено на користь ОСОБА_2 на підставі договорів дарування посвідчених приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шеметовою О.В., за реєстровими номерами 1447, 1449.

У позовній заяві ОСОБА_1 , як на підставу позову, посилається на те, що спірні договори дарування суперечать її внутрішній волі, оскільки, вона мала намір укласти договір довічного утримання.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини другої статті 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

За положеннями частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснено судам, що правочин, учинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент учинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Помилка, допущена внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін, не є підставою для визнання правочину недійсним.

Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін.

Помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за вищезазначеними обставинами. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими».

Зазначенні висновки містяться у постановах Верховного Cуду від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20 (провадження № 61-7209св22), від 15 вересня 2021 року в справі № 161/17523/16-ц (провадження № 61-3916св20), від 06 жовтня 2021 року в справі № 447/2297/19 (провадження № 61-3096св21).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»).

Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Пунктом 1 Глави 3 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій (тут і далі в редакції, чинній на час посвідчення нотаріусом договору дарування від 03 жовтня 2019 року) при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії.

Відповідно до пункту 1 Глави 4 Розділу І Порядку дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

Згідно пунктів 1-4 Глави 6 Розділу І нотаріус зобов`язаний установити волевиявлення особи, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії.

Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину.

Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони.

Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Як вбачається із змісту спірних договорів дарування сторони підтвердили нотаріусу , що ці договори відповідають їх дійсним намірам, не носять характеру фіктивного та удаваного правочину, укладаються у відповідності за справжньої волі сторін, без застосування фізичного чи психічного тиску і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи переховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, вважають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчили, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать особисті підписи договору, а також, що вони підписуючи договори, володіють державною мовою, їм надана можливість уважно прочитати текст договору, в якому жодних помилок не виявлено ( п.13 договорів).

Пунктом 10 договору зазначено, що зміст прав та обов`язків за цими договорами, про правові наслідки правочину, про реєстрацію правочину, недійсність та правові наслідки недодержання сторонами вимог закону, про здійснення власником свого права власності, щодо поняття договору, умови, підстави для зміни або розірвання договору, щодо поняття форми договору дарування, прав та обов`язків сторін за договором дарування, можливості розірвання договору сторонам відомо.

Отже, до моменту підписання договорів дарування нотаріус також встановив дійсність намірів сторін укласти саме договори дарування нерухомого майна, роз`яснив сторонам вимоги законодавства щодо змісту і правових наслідків цього договору, ознайомились із змістом цих договорів, встановив відсутність у сторін заперечень щодо умов договору.

Доводи позивачки про те, що вона не читала договір і підписала договір, сподіваючись на добропорядність відповідача колегією суддів не приймаються, оскільки дані обставини спростосуються змістом оспорюваних договорів в яких зазначено, що сторонам надавалась можливість уважно прочитати текст договору.

За таких обставин, посилання позивача на наявність помилки під час укладення оспорюваних правочинів є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Отже, підстав для визнання оспорюваного договору дарування недійсним не встановлено.

Враховуючи викладене, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова