ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6886/23 Справа № 177/667/23 Суддя у 1-й інстанції - Лященко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Зубакової В.П.,Остапенко В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 177/667/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2023 року, повний текст рішення виготовлено 26 травня 2023 року (суддя Лященко В.В.), ухвалене в приміщенні Криворізького районного суду Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що що судовим наказом Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2021 року з нього на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 % та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця до повноліття сина. Заборгованості по сплаті аліментів не має. На сьогодні він мобілізований та проходить військову службу в здійсненні захисту суверенітету України проти агресора. Задля виживання в бойових умовах він разом з побратимами купує військовий одяг, взуття, бронежилети, додаткові «магазини» для зброї, для чого потрібні додаткові кошти. Просить суд змінити порядок стягнення аліментів, стягнувши аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що право на зміну способу стягнення аліментів з частки на тверду суму саме боржником, сімейним законодавством не передбачено, останній може заявляти вимогу лише про зменшення (збільшення) розміру стягуваних аліментів, чого позивачем не заявлено, суд же розглядає позов в рамках заявлених вимог та не може змінювати позицію позивача. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як позивачем обрано невірний спосіб захисту.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , вказав, що вважає рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та без врахування фактичних обставин справи, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 був мобілізований в ряди ЗСУ та проходить військову службу. Отримує доволі пристойний дохід, однак при цьому потрібно купувати для себе зимовий військовий одяг, взуття, бронежелети, додаткові «магазини» для зброї тощо, ще необхідно періодично купувати засоби екіпірування, дрони та квадрокоптери, в даному випадку може розраховувати лише сам на себе та свої кошти. ОСОБА_3 на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за нещодавно народженою дитиною, фактично отримує дохід з соціальних витрат, пов`язаних з народженням другої дитини. Сама відповідачка особисто не несе жодних витрат на спільного сина, оскільки просто фізично не отримує самостійного заробітку. Вважає справедливим змінити розмір аліментів у тверду грошову суму у розмірі 3 000 грн. на місяць на дитину, яка має бути достатньою для задоволення потреб дитини з урахуванням також забезпечення з боку матері.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від Суганяки Н.В., в інтересах якої діє ОСОБА_4 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених статтею 182 СК України. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_6 , про що Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділі ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис про народження № 445 від 14.05.2020 та зазначено у свідоцтві про народження, яке видано повторно серії НОМЕР_1 . Відповідно до вказаного свідоцтва про народження, батьками дитини зазначено: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_7 (а.с.23).

Сторонами не заперечувалося, що реєстрація дитини після народження здійснювалася матір`ю, якою відомості про батька дитини внесено на підставі частиною 1 статті 135 СК України, за заявою матері, як « ОСОБА_8 », що також встановлено рішенням суду від 28.09.2020 у справі № 177/901/20 (провадження № 2/177/649/20), яке набрало законної сили 29.10.2020. Згідно рішення Криворізького районного суду від 28.09.2020 у справі № 177/901/20 (провадження № 2/177/649/20), ОСОБА_1 визнано батьком малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народженого ОСОБА_7 та внесено зміни в актовий запис № 445 про народження дитини, вчинений 14.05.2020 Центрально-Міським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), указавши в графі батько « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України» (а.с.13-14).

Судовим наказом Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2021 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 стягуються аліменти на утримання дитини, сина ОСОБА_6 в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з 13.10.2021 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15).

З копії свідоцтва про шлюб від 22.01.2022 року вбачається, що ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та після реєстрації шлюбу стала іменуватися прізвищем чоловіка « ОСОБА_10 » (а.с. 11).

Згідно довідки Міністерства оборони України №124 від 17.05.2022 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією (а.с. 22).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Зважаючи на те, що предметом позову є зміна розміру стягуваних аліментів, розгляд апеляційної скарги проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Рішення суду мотивоване тим, що право на зміну способу стягнення аліментів з частки на тверду суму саме боржником, сімейним законодавством не передбачено, останній може заявляти вимогу лише про зменшення (збільшення) розміру стягуваних аліментів, чого позивачем не заявлено, суд же розглядає позов в рамках заявлених вимог та не може змінювати позицію позивача. Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, так як позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12,13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Тлумачення наведених норм СК України, зокрема, положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права).

Водночас положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року по справі №760/4569/18-ц (провадження №61-45100сво18).

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В законодавстві термін «тверда грошова сума» є умовним та позначає відповідну суму аліментів на утримання дитини, що чітко визначена за домовленістю між платником та одержувачем аліментів або за рішенням суду (Постанова ВС від 20 жовтня 2021 року у справі N 351/1886/20 (провадження N 61-13598св21).

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зокрема, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив суд змінити порядок стягнення аліментів, які утримуються з нього відповідно до судового наказу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2021 року на користь ОСОБА_11 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з частки від усіх видів його заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 3000 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про обрання позивачем невірного способу захисту.

Платник аліментів ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги положеннями частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, при цьому просив суд змінити способу стягнення аліментів з частини на тверду грошову суму в розмірі 3 000 грн.

Проте вимогами статті 192 СК України передбачена можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення.

Проаналізувавши вищезазначені положення закону, зокрема, частини 3 статті 181 СК України, колегія суддів зазначає, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів.

Оскільки, позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений. Таке положення частини 3 статті 181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, посилання позивача на положення статті 192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним, адже позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення. В той час, як позивач фактично мав намір змінити спосіб стягнення аліментів, посилаючись на погіршення свого майнового стану, проте не довів обставин, на які він посилався, як на обґрунтування своїх вимог, що слугувало б підставою для задоволення його позову.

Отже, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, рішення суду відповідає всім вимогам законності та обґрунтованості.

Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводі в та вимог апеляційних скарг відсутні,а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01серпня 2023 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення по справі.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 610,40 грн.

Керуючись статтями 7,19, 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 610,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.О. Тимченко

Судді: В.П. Зубакова

В.О.Остапенко