У х в а л а

02 жовтня 2023 року

м. Київ

Справа № 639/2548/22

Провадження № 14-124зц23

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Мартєва С. Ю.,

суддів Банаська О. О., Власова Ю. Л., Воробйової І. А., Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Кишакевича Л. Ю., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Ткача І. В., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,

перевіривши скаргу ОСОБА_1 на ухвали колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2023 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 в частині оскарження ухвал Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року про повернення апеляційної скарги, ухвал Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року про повернення апеляційної скарги, а також на ухвали Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року та від 13 лютого 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - КП «Харківські теплові мережі») звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

Ухвалою від 15 вересня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі.

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом та заявою про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 18 жовтня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова заяву ОСОБА_1 про заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишив без задоволення.

Ухвалою від 20 жовтня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова відмовив ОСОБА_1 у прийнятті зустрічного позову.

Ухвалою від 21 жовтня 2022 року Жовтневий районний суд м. Харкова позов КП «Харківські теплові мережі» задовольнив.

ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалами та рішенням місцевого суду, звернулася з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного суду.

Ухвалами від 22 листопада 2022 року Харківський апеляційний суд апеляційну скаргу заявниці в частині оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2022 року та в частині оскарження рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2022 року залишив без руху та надав десятиденний строк для усунення недоліку апеляційної скарги.

Ухвалами від 22 листопада 2022 року Харківський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2022 року та в частині оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2022 року повернув заявниці.

Ухвалами від 13 лютого 2023 року Харківський апеляційний суд апеляційну скаргу заявниці на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2022 року та рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2022 року визнав неподаною та повернув.

Не погодившись із ухвалами Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року та від 13 лютого 2023 року, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Верховний Суд ухвалою від 03 серпня 2023 року відмовив у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвал Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року про повернення апеляційної скарги.

Мотивував ухвалу тим, що заявниця в строк, визначений судом, не подала заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

Ухвалою від 03 серпня 2023 року Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвал Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги.

Мотивував ухвалу тим, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 надіслала до Великої Палати Верховного Суду скаргу на ухвали:

1) колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2023 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвал:

а) Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року про повернення апеляційної скарги,

б) Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року про повернення апеляційної скарги,

2) Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року та від 13 лютого 2023 року; -просила скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, а також ухвал Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та ухвалити нове судове рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Скаргу мотивувала тим, що відмова у відкритті провадження у справі в частині оскарження ухвал Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року про повернення апеляційної скарги є необґрунтованою, оскільки заявниця при зверненні з касаційною скаргою виклала клопотання про поновлення строку на її подання у прохальній частині та, незважаючи на це, на вимогу ухвали від 26 червня 2023 року повторно надала клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження в межах десятиденного строку, викладеного в ухвалі, однак, на думку колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, заявницею в строк, визначений судом, не подано заяву про його поновлення.

Також скарга мотивована тим, що колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду відмовляючи у відкритті касаційного провадження, ухвалою від 03 серпня 2023 року в частині оскарження ухвал Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року про повернення апеляційної скарги погодилась із ухвалами апеляційного суду які постановлені з порушенням антикорупційного закону.

Велика Палата Верхового Суду вважає, що у прийнятті скарги необхідно відмовити та повернути її ОСОБА_1 .

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04, § 24).

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень після їх перегляду в касаційному порядку, як це було визначено в розділі V глави 3 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Отже, після постановлення від 03 серпня 2023 року ухвал Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Великої Палати Верховного Суду немає підстав для прийняття та розгляду скарги ОСОБА_1 про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій, а також ухвал, прийнятих у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, та прийняття нового рішення.

Тобто в цій справі Велика Палата Верховного Суду не є судом, встановленим законом, для такого розгляду.

Вичерпний перелік підстав для передання справи до Великої Палати Верховного Суду встановлює стаття 403 ЦПК України. Питання про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 цього Кодексу вирішує тільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду. Велика Палата Верховного Суду позбавлена можливості самостійно вирішити питання про передання справи собі на розгляд, а Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду не передавав.

За відсутності юридичної підстави для розгляду скарги ОСОБА_1 у її прийнятті слід відмовити та повернути її заявниці.

Така відмова не порушує право відповідачки на доступ до суду, оскільки право сторони на касаційне оскарження реалізовано раніше.

З огляду на практику ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоб порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи.

Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення від 9 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).

Звернення до Великої Палати Верховного Суду з проханням про перегляд судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій фактично спрямоване на проведення нового розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду за відсутності для цього визначеної процесуальним законом підстави.

Цей перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду скарги ОСОБА_1 на ухвали колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 серпня 2023 року про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 в частині оскарження ухвал Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року про повернення апеляційної скарги, ухвал Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року про повернення апеляційної скарги, а також на ухвали Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року та від 13 лютого 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання.

2. Скаргу та додані матеріали повернути ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. Ю. Мартєв

Судді О. О. Банасько Г. Р. Крет

Ю. Л. Власов Л. М. Лобойко

І. А. Воробйова К. М. Пільков

І. В. Григор`єва О. Б. Прокопенко

М. І. Гриців О. М. Ситнік

Д. А. Гудима І. В. Ткач

Ж. М. Єленіна В. Ю. Уркевич

І. В. Желєзний Є. А. Усенко

Л. Ю. Кишакевич Н. В. Шевцова