Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6246/18 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 77 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції цивільну справу № 274/6246/18 за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Коростишівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Желєзної Тетяни Сергіївни, заінтересована особа ОСОБА_2

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року, постановлену під головуванням судді Корбута В.В. у м. Бердичеві,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названою скаргою та просив визнати дії начальника відділу Коростишівського РВДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) щодо складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 16.02.2023 у виконавчому провадження ВП №58284664 неправомірними та зобов`язати усунути порушення.

В обгрунтування доводів скарги зазначив, що за рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.01.2019 з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від 15.11.2018 та до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 05.02.2019 старшим державним виконавцем Коростишівського РВДВС ГТУЮ у Житомирській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №274/6246/18 виданого 01.02.2019 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за вказаним рішенням суду. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження станом 25.08.2022 заборгованість по сплаті аліментів відсутня, проте 17.02.2023 стало відомо про наявність заборгованості зі сплати аліментів з часу відкриття виконавчого провадження. На звернення до відділу ДВС було надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 16.02.2023, з якого вбачається, що заборгованість по аліментах нарахована, починаючи з початку відкриття виконавчого провадження та складає 73 774, 47 грн. Вважав, що дії державного виконавця в частині нарахування заборгованості є неправомірними, а тому розрахунки слід скасувати. Вказував, що оскільки він в добровільному порядку сплачував аліменти у розмірі, не меншому 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, про що свідчить відсутність заборгованості станом на 25.09.2022 в матеріалах виконавчого провадження, а тому були відсутні підстави визначення заборгованості по аліментах в період з листопада 2018 року. Крім того вказав, що у період з 01.09.2022 по 01.12.2022 він працював у ФОП ОСОБА_5 на посаді шліфувальника-полірувальника виробів з каменю та отримував заробітну плату в розмірі 2818, 64 3350 грн., а тому сплата аліментів проводилася у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Натомість, державний виконавець нараховував заборгованість зі сплати аліментів, якої не було. Виходячи із наведеного, просив задовольнити вимоги скарги.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав, апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення скарги. Зокрема, наголошує, що судом не враховано, що відповідно до матеріалів виконавчого провадження станом на 25.08.2022 заборгованість по сплаті аліментів відсутня, проте 16.02.2023 виконавцем було нараховано заборгованість зі сплати аліментів з часу відкриття виконавчого провадження, що порушує принцип правової визначеності.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.01.2019 з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від 15.11.2018 та до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою старшого державного виконавця Коростишівського РВДВС ГТУЮ у Житомирській області від 05.02.2019 відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №274/6246/18, виданого 01.02.2019 Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за вказаним рішенням суду.

16.02.2023 виконавцем Желєзною Т.С. складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадження № 58284664 щодо боржника ОСОБА_1 станом на 16.02.2023, відповідно до якого сукупний розмір заборгованості за період з листопада 2018 року по січень 2023 року становить 73 774,47 грн (а. с. 11 12).

Звертаючись до суду з цією скаргою, ОСОБА_1 вказав, що державний виконавець безпідставно розрахував заборгованість виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції вказав, що виконавець ОСОБА_6 , визначаючи заборгованість за аліментами ОСОБА_1 за період з листопада 2018 року по січень 2023 року, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, діяла правомірно, як це передбачено ст. 195 Сімейного кодексу України, та дійшов до висновку, що у задоволені скарги ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею першою Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» ( Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За правилами статті 74 Закону № 1404-VIII розмір заборгованості з аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Системний аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що розмір заборгованості зі сплати аліментів обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Здійснення розрахунку заборгованості за аліментами платника аліментів, який не працює, державний виконавець має проводити відповідно до вимог частини другої статті 195 СК України, тобто виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Вирішуючи скаргу на дії державного виконавця, суд першої інстанції дослідивши подані ОСОБА_1 докази щодо його працевлаштування у ФОП ОСОБА_5 та отримання заробітної плати у вересні листопаді 2022 року, дійшов обгрунтованого висновку, що у період із листопада 2018 року по січень 2023 року ОСОБА_1 не працював, а тому виконавець Желєзна Т.С., визначаючи заборгованість за аліментами ОСОБА_1 за період з листопада 2018 року по січень 2023 року, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, діяла правомірно, як це передбачено ст. 195 СК України.

Так, місцевий суд, аналізуючи дві довідки фізичної особи підприємця ОСОБА_5 (а. с. 28, 93), про те, що ОСОБА_1 працював у цього підприємця у вересні листопаді 2022 р., та йому було нараховано заробітну плату за вересень 2022 р. 2 818,64 грн., за жовтень та листопад 2023 р. по 3 350,00 грн., правильно зауважив, що доказів того що з сум, наведених у довідці, було сплачено передбачені законодавством України обов`язкові платежі, скаржник не надав, водночас розрахунок заборгованості державним виконавцем було здійснено на підставі офіційних відомостей Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України, з яких встановлено, що ОСОБА_1 платником податків в органах державної податкової служби не перебуває, пенсії не отримує та не працює.

Крім того в матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до державного виконавця щодо повідомлення про працевлаштування.

Таким чином, враховуючи саму по собі вимогу та підстави її обґрунтування, сформульовані ОСОБА_1 в його скарзі на дії державного виконавця, підстави для її задоволення були відсутні, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не заслуговують на увагу.

З огляду на наведене, доводи ОСОБА_1 про те, що він у вересні-листопаді 2022 року працював та отримував заробітну плату, що є, на думку заявника, підставою для відмови у нарахуванні заборгованості по аліментах за цей період, є необгрунтованими.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що виконавцем було нараховано заборгованість по сплаті аліментів з часу відкриття виконавчого провадження, що порушує принцип правової визначеності, є безпідставними, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 не подано достовірних доказів про те, що на час виникнення заборгованості за аліментами, тобто у період з листопада 2018 року по січень 2023 року він працював, а тому виконавцем обгрунтовано визначено заборгованість по аліментах за цей період, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 390-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28.09.2023.

Головуючий Судді