Ухвала

19 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 723/3970/22

провадження № 61-13473ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 щодо заочного рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2023 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 07 червня 2023 рокуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні літньою кухнею,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні літньою кухнею.

Заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 07 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2023 року залишено без змін.

09 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою щодо заочного рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2023 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 07 червня 2023 року.

Верховний Суд не може прийняти подану касаційну скаргу до розгляду та не може відкрити касаційне провадження з огляду на таке.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Статтею 9 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Подібна норма міститься в статті 12 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до частини першої якої судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа

№10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Статтею 6 та частинами першою, третьою статті 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» встановлено, що державною мовою України є українська мова, а сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 липня 2021 року (справа № 1-179/2019(4094/19) вказано, що українська мова як єдина державна має юридичний статус обов`язкового засобу спілкування в публічних сферах усередині країни та при здійсненні публічних представницьких функцій у міжнародному спілкуванні. Володіти українською мовою як мовою свого громадянства - обов`язок кожного громадянина України. Водночас кожен громадянин України є вільним у виборі мови або мов для приватного спілкування. Вільне опанування всіма громадянами України мовою свого громадянства є, як підтверджує багатовіковий досвід держав світу, запорукою єдності й стабільності суспільства, міжетнічної злагоди в ньому, ефективного функціонування держави, позитивного її сприйняття власними громадянами й міжнародною спільнотою як повновартісного й демократичного суб`єкта.

З огляду на зазначене, касаційна скарга повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Крім того, до суду касаційної інстанції має бути подана касаційна скарги, вимоги до форми та змісту якої закріплені у статті 392 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить відомостей, передбачених пунктами 2, 3, 4, 5 частини другої статті 392 ЦПК України.

У порушення вимог пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у зверненні не зазначено: поштовий індекс;реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта; номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти учасників справи, за наявності.

За змістом пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Пунктом 4 частини другої статті 392 ЦПК України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується.

Прохальна частина касаційної скарги повинна бути сформульована відповідно до положень статті 409 ЦПК України, із зазначенням судових рішень, які заявник просить скасувати, а також яке рішення просить ухвалити за результатами розгляду його касаційної скарги.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 389 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду. У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відсутність у касаційній скарзі передбачених ЦПК України підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку є підставою для її повернення (пункт 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України).

Подана ОСОБА_1 до Верховного Суду касаційна скарга не містить вимог про оскарження рішення суду першої та/або апеляційної інстанцій та підстав касаційного оскарження зазначених рішень відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

Умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Враховуючи, що заявник не виконав вимог процесуального закону при зверненні до суду касаційної інстанції щодо форми та змісту касаційної скарги, наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, подана касаційна скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає поданню належним чином оформленої касаційної скарги.

Керуючись пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 щодо заочного рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 21 березня 2023 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 07 червня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні літньою кухнею - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали та додані до звернення матеріали направити особі,

яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников