Справа № 583/3060/23
03 жовтня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого Плотникової Н.Б.
при секретарі Логвиненко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом
до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області
про позбавлення батьківських прав,
30.06.2023 року позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав стосовно їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги мотивує тим, що 29.10.2011 р. її (позивачки) донька ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 . Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася донька ОСОБА_5 . 03.11.2014 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано та ОСОБА_2 разом з донькою переїхала проживати до неї (позивачки) в м. Охтирка. Відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, до даного часу жодного разу не виходив на контакт із донькою. ОСОБА_3 створив нову сім`ю і не бажає взагалі мати стосунки з минулими відносинами, в тому числі з дитиною. Відповідачка ОСОБА_2 також створила нову сім`ю та проживає з іншим чоловіком за межами м. Охтирка. З 2015 р., тобто вже 8 років відповідачка ОСОБА_2 взагалі не приділяє уваги доньці, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, інтереси дитини повністю ігнорує, взагалі не підтримує з нею відносин. Дитина з 2015 р. повністю перебуває на її (позивачки) утриманні, саме вона забезпечує потреби дитини, виховує її, придбаває всі необхідні речі, одяг, взяття, продукти харчування, забезпечує її всім необхідним для навчання. Вона (позивачка) як бабуся неповнолітньої ОСОБА_4 створила для дитини належні соціально-побутові умови проживання, забезпечує збереження психічного і фізичного здоров`я, розумового та духовного розвитку. З метою захисту інтересів дитини вона (позивачка) звернулася до суду з даним позовом.
Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити, мотивуючи тим, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками щодо доньки. Дитина вже 8 років проживає разом з бабусею. Батько з 2014 р. покинув сім`ю та після розлучення створив нову сім`ю, контакту з донькою не підтримує, не цікавиться донькою, не підтримує її матеріально. Мати з 2016 р. взагалі дитину не бачила. Відповідачі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тому просять позбавити їх батьківських прав.
Відповідачі в судове засіданні не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву не надали, справа розглядається в порядку заочного провадження.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування - виконавчий комітет Охтирської міської ради Сумської області в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просить справу розглядати у відсутності представника та врахувати висновок органу опіки та піклування.
Заслухавши пояснення позивачки, її представника, покази свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12).
Судом встановлено, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 разом зі своєю бабусею ОСОБА_1 та цивільним чоловіком ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , батьки ОСОБА_4 - мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 не проживають більше восьми років, що підтверджується довідкою КК «Восьма сотня» № 148 від 23.06.2023 р. (а.с. 31).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області № 583/3525/14-ц від 03.11.2014 р. розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 29 жовтня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 150 та стягнено з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму, визначеного на дитину відповідного віку, починаючи стягування з 02.10.2014 року, та аліменти сплачувати матері ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13-14).

Згідно характеристик учениці 6-А класу Охтирської ЗОШ № 1 від 22.06.2023 р. ОСОБА_4 бабуся ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню і навчанню онуки. Учениця забезпечена одягом та взуттям відповідно до сезону та потреб, предметами особистої гігієни, канцтоварами та шкільним приладдям. У сім`ї панує атмосфера доброзичливості, прагнення допомагати один одному. Рідну матір ОСОБА_4 не бачила декілька років. Батьки не беруть участі в навчально-виховному процесі дитини. Батьки байдужі до життя доньки не цікавляться її навчальним поступом і шкільним життям. За 5 років навчання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , батьки ОСОБА_4 , жодного разу не проявили інтересу до успіхів дитини та її поведінки (а.с. 18, 19).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

У відповідності до ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Отже, з аналізу правових норм, які регулюють вказані правовідносини, вбачається,що для позбавлення батьківських прав необхідним фактом є те, що особа має реальну можливість виконати свої батьківські обов`язки, але не вчиняє для цього відповідних дій, не проявляє щонайменшої батьківської турботи, хоча має можливість.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , не цікавляться її життям, не піклуються про неї, що підтверджується наступними доказами.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що знає позивачку вже більше 15 р. В 2015 р. донька ОСОБА_1 - ОСОБА_2 виїхала до РФ на заробітки, залишивши дитину разом з бабою та дідом. Однак потім перестала цікавитися дитиною. З 2015 р. дитина проживає з бабою та дідом. Батьки дитини зовсім не спілкуються з дитиною та не утримують її матеріально. Дитина наразі навіть не згадує ні про матір, ні про батька, бабуся замінила їй матір, створила комфортні умови для проживання, виховує її.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 - це його цивільна дружина, вони вже 23 роки проживають разом. В 2012 р. донька ОСОБА_1 - ОСОБА_2 народила дитину - ОСОБА_4 . В 2015 р. ОСОБА_2 поїхала на заробітки, а дитину залишила з ними. Після цього ОСОБА_2 приїжджала два рази - через пів року. Потім вони дізналися, що ОСОБА_2 вийшла вдруге заміж, має іншу сім`ю. Де зараз знаходиться ОСОБА_2 - вони не знають, з дитиною вона не спілкується і не бачиться, матеріально не утримує. Батько дитини - ОСОБА_3 також не спілкується і не бачиться з дитиною, матеріально не утримує.

Дитина ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що проживає по АДРЕСА_1 разом з бабусею та дідусем, навчається в школі № 1. Про свою маму нічого не знає, бачила її дуже давно, коли їй (Вероніці) було 4 чи 5 років, кілька разів мати телефонувала їй, але це було давно. Батько також не спілкується з нею, не телефонує, не приїжджає, останній раз вона його бачила, як була ще дуже малою.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків протягом тривалого часу (з 2015 року), вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Дитина з 2015 р. проживає зі своєю бабусею та цивільним чоловіком бабусі, бабуся займається вихованням та утриманням своєї онуки, ніякої допомоги відповідачі на утримання дитини не надають.

Судом не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачів у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування ними своїми батьківськими обов`язками.

Суд бере до уваги надані стороною позивача докази щодо ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків протягом тривалого строку. Одночасно з тим, суд зазначає, що відповідачами не надано доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідачів.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області № 01-12/2145 від 13.09.2023 р. орган опіки та піклування вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , можуть підлягати задоволення.

Таким чином, досліджені судом докази свідчать про свідоме нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками, вони, маючи реальну можливість виконати свої батьківські обов`язки, не цікавляться своєю дитиною, не цікавляться її життям, навчанням, поведінкою та здоров`ям, матеріальної допомоги доньці не надають, що негативно впливає на фізичний і духовний розвиток дитини як складову виховання, що розцінюється судом як ухилення від виховання дитини, а тому суд вважає, що відповідачів необхідно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

Суд вважає, що такий крайній захід впливу на відповідачів, які ухиляються від виконання батьківських обов`язків, є доцільним та необхідним для захисту інтересів дитини.

На підставі викладеного, ст. ст. 150, 164, 165 СК України, Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. ст. 12, 81, 263-265, 282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських правзадовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав стосовно їх неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявоювідповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суд Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 05.10.2023 р.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду: Н.Б. Плотникова