Ухвала

20 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 753/2226/22

провадження № 61-13467ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної районної адміністрації на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дошкільного закладу компенсуючого типу № 774 Дарницького району міста Києва, Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної районної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання відновити становище, яке існувало до наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2022 року звернулась до суду з позовом до Дошкільного закладу компенсуючого типу № 774 Дарницького району м. Києва, Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної районної адміністрації (далі - Управління освіти Дарницької РДА у м. Києві), в якому просила: визнати протиправним та скасувати наказ від 30 грудня 2021 року № 95кд Дошкільного закладу компенсуючого типу № 774 Дарницького району м. Києва «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 »; зобов`язати Дошкільний заклад компенсуючого типу № 774 Дарницького району м. Києва відновити становище, яке існувало до наказу про відсторонення від роботи та надати їй можливість виконувати роботу на посаді психолога; зобов`язати Управління освіти Дарницької РДА у м. Києві нарахувати та виплатити їй середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 31 грудня 2021 до ухвалення рішення у справі.

В обґрунтування позову зазначала, що з 21 жовтня 2013 року ОСОБА_1 прийнята на посаду психолога до Дошкільного закладу компенсуючого типу № 774 Дарницького району м. Києва.

30 вересня 2021 року позивач захворіла на Covid-19, 11 жовтня 2021 року виписана з одужанням; рекомендовано відтермінувати щеплення від коронавірусної хвороби на 3 місяці.

24 грудня 2021 року відповідач почав незаконно вимагати у позивача медичну інформацію щодо вакцинації від респіраторної хвороби Covid -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також обмежувати її права щодо виконання посадових обов`язків.

31 грудня 2021 року Дошкільний заклад компенсуючого типу № 774 Дарницького району м. Києва ознайомив ОСОБА_1 з наказом від 30 грудня 2021 року № 95кд «Про відсторонення від роботи». З цього часу вона відсторонена від роботи і не отримує заробітної плати.

Вищевказаний наказ про відсторонення від роботи, на переконання позивача, суперечить нормам міжнародного права, а також Конституції України, в якій закріплено право на працю. ОСОБА_1 також зазначала, що норми трудового законодавства не регламентують порядок відсторонення працівника від роботи через відсутність щеплення. Вакцинація від коронавірусу є добровільною для усіх груп населення та професійних груп, а тому не може бути примусовою та такою, що обмежує права людини та громадянина.

Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 21 вересня 2022 року,яке залишив без змін Київський апеляційний суд постановою від 28 червня 2023 року, позов задовольнив частково. Визнав протиправним та скасував наказ директора Дошкільного закладу компенсуючого типу № 774 Дарницького району м. Києва від 30 грудня 2021 року № 95кд «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 ».

Зобов`язав Дошкільний заклад компенсуючого типу № 774 Дарницького району м. Києва відновити становище, яке існувало до наказу про відсторонення від роботи та надати можливість ОСОБА_1 виконувати роботу на посаді психолога.

Стягнув з Управління освіти Дарницької РДА у м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи в сумі 51 111,84 грн, яка зазначена без відрахування податку та обов`язкових платежів і зборів, та з якої податок і збори підлягають відрахуванню при сплаті.

В задоволенні іншої частини позову відмовив. Вирішив питання щодо судового збору.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильно висновку, що кінцевою датою відтермінування позивача від щеплення проти коронавірусної хвороби, з урахуванням дати її одужання, є 11 січня 2022 року, а тому на час відсторонення від роботи ОСОБА_1 мала протипоказання для щеплення, у зв`язку з чим відсторонення її від роботи згідно з оспорюваним наказом від 30 грудня 2021 року № 95кд не можна визнати законним.

Враховуючи, що відсторонення позивача від роботи було неправомірним суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 невиплаченої заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи за період з 31 грудня 2021 року по 25 лютого 2022 року.

У вересні 2023 року Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної районної адміністрації звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності, тобто рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є немайнові та майнові вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання відновити становище, яке існувало до наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної районної адміністрації зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки громадяни, які не отримали висновок лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, за формою первинної облікової документації № 028-1/0, можуть приносити роботодавцю виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого і посилатися на таку виписку як на підставу для відтермінування вакцинації або наявності протипоказань.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктом «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За змістом практики ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі незначної складності, яка визнана судом малозначною, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної районної адміністрації на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дошкільного закладу компенсуючого типу № 774 Дарницького району міста Києва, Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної районної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання відновити становище, яке існувало до наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров