Справа № 453/758/22 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/1337/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання незаконною бездіяльність Славської селищної ради та зобов`язання вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання незаконною бездіяльність Славської селищної ради та зобов`язання вчинення певних дій.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2023 року провадження у цивільній справі № 453/758/22 за позовом ОСОБА_1 до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинення певних дій - закрито.

Роз`яснено позивачці ОСОБА_1 , що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Повернуто з державного бюджету ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) сплачений, згідно квитанції від 09 липня 2022 року, судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 2 977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн. 20 коп.

Вищезгадану ухвалу ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що предметом спору є порушення права користування земельною ділянкою, як складова права власності, та запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення цивільних прав.

Стверджує, що у даному випадку мають місце незаконні дії (бездіяльність) Славської селищної ради Стрийського району Львівської області під час зволікання розгляду питань у частині погодження технічної документації із землеустрою щодо погодження меж земельної ділянки для ведення ОСГ загальною площею 0.50га по АДРЕСА_1 та у зв`язку із нерозглядом заяви ОСОБА_1 від 07 липня 2021р. за вх.№02-17/2810 про розроблення детального плану території, що охоплює земельну ділянку площею 0,15га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, яка розташована по АДРЕСА_1 , які (земельні ділянки) перебувають у законному користуванні позивачки вже багато років.

Однак зазначає, що суд першої інстанції не врахував доводів її адвоката Паращака Н.Б. і закрив провадження у цивільній справі №453/758/22, про що постановив оскаржувану ухвалу від 10 квітня 2023р., з якою вона категорично не погоджується.

Просить ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2023 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справіє дата складення повного судового рішення 18 вересня 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Сколівського районного суду в порядку цивільного судочинства з наступними позовними вимогами:

-визнати незаконною бездіяльність Славської селищної ради Стрийського району Львівської області у зв`язку із нерозглядом заяви ОСОБА_1 від 05 жовтня 2021р. за вхідним № 02-17/4124 «Про погодження технічної документації із землеустрою» щодо погодження меж земельної ділянки для ведення ОСГ загальною площею 0, 50 га по АДРЕСА_1 , що перебувають у користуванні ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Славську селищну раду Стрийського району Львівської області невідкладно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 жовтня 2021 року за вхідним № 02-17/4124 «Про погодження технічної документації із землеустрою» щодо погодження меж земельної ділянки для ведення ОСГ загальною площею 0, 50 га. по АДРЕСА_1 , що перебувають у користуванні ОСОБА_1 , та прийняти передбачене Законом рішення із вирішення цього питання;

- визнати незаконною бездіяльність Славської селищної ради Стрийського району Львівської області у зв`язку із нерозглядом заяви ОСОБА_1 від 11 жовтня 2021 року за вхідним №02-17/4165 про внесення змін (приведення формолювання у відповідність із діючим законодавством) у рішення сесії Славської селищної ради Стрийського району Львівської області за №3400 від 24 вересня 2009 року «Про дозвіл на складання проекту забудови та проекту відведення земельної ділянки», яким надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту забудови та проекту відведення земельної ділянки площею 0,15 га. під будівництво житлового будинку із земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Славську селищну раду Стрийського району Львівської області невідкладно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 жовтня 2021 року за вхідним №02-17/4165 про внесення змін (приведення формолювання у відповідність із діючим законодавством) у рішення сесії Славської селищної ради Стрийського району Львівської області за №3400 від 24 вересня 2009 року «Про дозвіл на складання проекту забудови та проекту відведення земельної ділянки», яким надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту забудови та проекту відведення земельної ділянки площею 0,15 га під будівництво житлового будинку із земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_1 та прийняти рішення сесії із вирішення цього питання;

- визнати незаконною бездіяльність Славської селищної ради Стрийського району Львівської області у зв`язку із нерозглядом заяви ОСОБА_1 від 07 липня 2021 року за вх. №02-17/2810 про розроблення детального плану території, що охоплює земельну ділянку площею 0,15 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, яка розташована по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Славську селищну раду Стрийського району Львівської області невідкладно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07 липня 2021 року за №02-17/2810 про розроблення детального плану території, що охоплює земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, яка розташована по АДРЕСА_1 , та прийняти передбачене Законом рішення із вирішення цього питання.

23 листопада 2022 року на електрону адресу суду надійшло клопотання представника відповідача Славської селищної ради Стрийського району Львівської області Обухівського О.В., в якому він просив провадження у цивільній справі № 453/758/22 (провадження № 2/453/85/23) за позовом ОСОБА_1 до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання незаконною бездіяльність Славської селищної ради та зобов`язання вчинення певних дій закрити з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки реєстрація речових прав на спірні земельні ділянки станом на момент звернення позивачем до суду проведена не була, викладені позивачкою твердження у позовній заяві на віднесення підсудності цієї справи цивільному суду в частині визначення предмета спору, є не обгрунтованими

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та підстав, зазначених на їх обґрунтування, вбачається, що у даній справі спірні правовідносини виникли між учасниками справи - позивачем та відповідачем - суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, а отже, існує публічно-правовий спір, що унеможливлює розгляд цієї справи за правилами цивільного судочинства. Такий спір має вирішуватися за правилами КАС України.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду, оскільки такий є законним та обґрунтованим, виходячи із наступних обставин.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (ст. 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (ст. 124), а ст. 18 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як передбачено п.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.1. ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Згідно зі п.1.ч.2 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (ст. 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (ст. 124), а ст. 18 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пункт 2 ч.1 ст. 4 КАС України передбачає, що публічно-правовим є, зокрема, спір, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Статтею 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.

Пунктом 2 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За вказаних обставин, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Велика Палата Верховного Суду України неодноразово у своїх постановах наводила критерії розмежування судової юрисдикції. Такими критеріями є передбачені законом умови, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, як-то: суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка у законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень (Постанова ВП ВС від 07 квітня 2020 року по справі № 473/1433/18, Постанова ВП ВС від 30 січня 2020 року по справі № 695/743/17).

Реалізація відповідачем передбачених ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» повноважень щодо розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян є наслідком прийняття відповідних рішень, що свідчить про владно-управлінський характер, а відтак і публічно-правову природу таких правовідносин.

У постанові від 16 січня 2019 року по справі № 361/2562/16-а Велика Палата Верховного суду дійшла висновку про те, що якщо особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого цей орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 617/1315/15-ц (провадження № 14-219цс18) зроблено висновок, що «на стадії формування земельної ділянки особа, яка прагне отримати цю ділянку у власність, з одного боку, та відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування, уповноважений приймати рішення щодо надання відповідної ділянки у власність, з іншого боку, перебувають в адміністративних відносинах. Тому допоки на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, який прийняв рішення щодо передання земельної ділянки у власність, особа не зареєструвала відповідне речове право на цю ділянку, за участі такого суб`єкта існує публічно-правовий спір, який належить до юрисдикції адміністративного суду, крім випадку, якщо певне речове право на ту ж ділянку чи на її частину на момент прийняття вказаного рішення належить іншій особі. […] рішення про передання земельної ділянки у власність є актом, необхідним для набуття у власність цього об`єкта у майбутньому - з моменту державної реєстрації відповідного цивільного права. Отже, для визначення юрисдикції суду щодо розгляду спору про оскарження рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передання її у власність і рішення про затвердження такого проекту важливим є не лише участь у відповідних правовідносинах суб`єкта владних повноважень, а й встановлення факту реалізації його рішень і державної реєстрації за набувачем земельної ділянки права власності на неї. Якщо на момент звернення до суду з позовом така реєстрація не була проведена та відсутня державна реєстрація речового права на цю земельну ділянку чи її частину за іншою особою, спір належить до юрисдикції адміністративного суду».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч.1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просить про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Враховуючи наведене, беручи до уваги характер спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність закриття провадження, оскільки захист прав свобод та інтересів фізичних осіб в сфері публічно-правових відносин не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а здійснюється в порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що справа стосується захисту цивільних прав у сфері земельних відносин, а тому повинна розглядатись в порядку цивільного судочинства не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та підстав, зазначених на її обґрунтування вбачається, що спірна земельна ділянка не сформована, державна реєстрація прав власності за позивачкою не проведено, відповідно рішення про передання у власність земельної ділянки не приймались , а тому існує публічно-правовий спір, який має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 10 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 вересня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.