Справа № 358/904/22 Провадження № 2/358/257/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді Романенко К.С.,

секретаря судового засідання Шпак К.М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Сімутіна Р.В.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів -адвоката Чайки О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду м. Богуслав цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 07.10.2022 р. звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.08.2021 р. Про існування заповіту, складеного ОСОБА_4 позивач зазначає, що вона не знала ні до її смерті, ні після. 28.09.2022 року їй зателефонувала державний нотаріус Богуславської ДНК Полковнікова Т.А. і запросила до нотаріальної контори де вона дізналася, що ОСОБА_4 заповіла їй квартиру під номером АДРЕСА_1 . Вказаний факт підтверджується копією заповіту від 22.04.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-270. Також державний нотаріус Полковнікова Т.А. листом від 28.09.2022 №01-16/409 їй повідомила, що із заявами про прийняття спадщини звернулися також відповідачі, яким ОСОБА_4 також заповіла інше своє майно.

В послідуючому, державний нотаріус постановою №408/02-31 від 28.09.2022 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що вона не прийняла спадщину у строк, передбачений ст.1270 ЦК України.

Державний нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Державний нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі (ст.63 ЗУ від 02 вересня 1993 року № 3425-ХП «Про нотаріат»).

Вважає, що пропустила строк на прийняття спадщини з поважної причини з наступних підстав. Оскільки вона об`єктивно не знала про існування заповіту, складеного ОСОБА_4 , яким вона заповіла позивачу квартиру під номером АДРЕСА_1 , до особистого повідомлення їй державним нотаріусом 28.09.2022 року.

Просить суд визначити додатковий строк два місяці, з часу набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Романенко К.С.

Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області від 07 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

02 грудня 2022 року до суду надійшов відзив від представника відповідачів адвоката Чайки О.В., в якому вона зазначає, що не погоджується із даним позовом посилаючись на наступні обставини.

Так, свої доводи позивач аргументує тим, що у шестимісячний термін після смерті сестри вона не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки не знала про існування на її користь заповіту. Саме на цей факт позивач посилається, як на поважну причину пропуску встановленого законодавством строку. У зв`язку з цим, з метою захисту своїх прав на інтересів вона звернулась до суду із даним позовом.

Однак, відповідачі не погоджуються із вказаним у позові та повідомляють суд, що померла за життя оголошувала про свій намір скласти заповіт та оголошувала те, хто стане її спадкоємцями за заповітом. Тому будь-які посилання позивача на необізнаність нею про існування заповіту вважають недоречними та такими, які вводять суд в оману щодо фактичних обставин справи.

Крім того, хочуть зазначити ще один аргумент щодо недоцільності прийняття до уваги свідчень позивача, як поважності причини для поновлення їй строку на прийняття спадщини з наступних причин. Померла ОСОБА_4 , за життя власної сім`ї не мала, її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 померли задовго до її смерті, тому найближчі кровні родичі у неї були її брат ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Ісайківським бюро ЗАГС від 15.02.1952 р. та сестра ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, тому на момент смерті ОСОБА_4 першочергове право на спадкування за законом після її смерті мала саме ОСОБА_1 , як спадкоємиця другої черги (у зв`язку з відсутністю спадкоємців першої черги). Позивачка не була зареєстрована за однією адресою із померлою, а тому зобов`язувалась звернутись в нотаріальні органи із заявою про прийняття спадщини за законом, однак не скористалась своїм правом на спадкування, що можна розцінювати як фактичну відмову від неї.

Тобто навіть за умови відсутності заповіту на користь ОСОБА_1 , саме вона мала пріоритетне право на спадкування за законом, факт чого мала усвідомлювати.

Оскільки в позовній заяві позивачка зазначає єдину причину пропуску шестимісячного строку, а саме незнання нею про існування заповіту, відповідачі вважають це недостатнім для призначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки жодної причини щодо поважності пропуску нею строку для прийняття спадщини за законом позивачкою вказано не було, що можна розцінювати як відсутність такої причини.

Так, як було встановлено, позивач ОСОБА_1 є сестрою померлої, а відтак незалежно від наявності заповіту на її ім`я, вона, у випадку, якби бажала прийняти спадщину, мала можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Однак вона не вчинила відповідних дій, на відміну від них (відповідачів). Згідно довідки про коло спадкоємців, виданої державним нотаріусом Богуславської районної нотаріальної контори від 11.02.2022 за №02-14/81, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Враховуючи, що ОСОБА_1 , яка була обізнана про свої права й обов`язки як спадкоємиця, у встановлений законодавством строк не звернулась до нотаріальної контори, тому вважають за доцільне відхилити в задоволені її позовних вимог, посилаючись на судову практику в аналогічних справах від 12 грудня 2019 року №711/5488/18 провадження № 61-14553св 19); від 07 серпня 2019 року у справі №645/5049/17 провадження №61-2119св19); від 08 квітня 2021 року в аналогічній справі №358/564/18.

Просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 04 січня 2023 року продовжено строк підготовчого провадження.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 12 квітня 2023 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У подальшому була допитана у якості свідка.

Представник позивача адвокат Сімутін Р.В. позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, додатково зазначив, що доказуванню в даній справі підлягає факт незнання позивача про наявність заповіту на його ім`я. Вважає, що незнання позивача про заповіт підтверджено матеріалами справи. Просив позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у позові відмовити з мотивів, які зазначені у відзиві на позовну заяву. У подальшому була допитана у якості свідка.

Представник відповідачів - адвокат Чайка О.В. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила, вважає, що позивачка була обізнана про смерть сестри, і, як спадкоємець другої черги, могла приймати спадщину в незалежності від наявності заповіту на її ім`я. Проте у визначений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулася. Обставини, за яких позивач пропустила строк для прийняття спадщини вважає неповажними, тому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи повідомлялася належним чином.

З урахуванням думки сторін та в порядку ст.223 ч.1 ЦПК України, судом протокольно ухвалено проводити судовий розгляд з даною явкою.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, пояснення наданих під час допиту позивача та відповідача у якості свідків у судовому засіданні, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За життя ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Згідно копії паспорта громадянина України, позивачка ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 .

З копії заповіту від 22 квітня 2015 року, посвідченого державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Чаматою І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-270 вбачається, що за життя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 розпорядилась належним їй майном: все її майно, де б воно не було, і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповідала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; належний їй житловий будинок, з прилеглою до нього земельною ділянкою, що знаходяться в АДРЕСА_3 заповідала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; належну їй квартиру під номером АДРЕСА_4 заповідала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Із витребуваної судом копії спадкової справи №146/2021 р., яка заведена після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 встановлено, що 21.09.2021 відповідач по справі ОСОБА_3 , звернулася із заявою про прийняття спадщини за заповітом, який був посвідчений Богуславською районною державною нотаріальною конторою 22 квітня 2015 року за реєстром № 2-270, після смерті рідної тітки ОСОБА_4 . У заяві зазначено, що є ще інші спадкоємці за заповітом, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Встановивши зазначені обставини нотаріусом не було надіслано ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_1 листів-повідомлень з проханням з`явитися до державної нотаріальної контори. Вказані листи повідомлення відсутні у матеріалах спадкової справи № 146/2021.

08.02.2022 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом, який був посвідчений Богуславською районною державною нотаріальною конторою 22 квітня 2015 року за реєстром № 2-270 звернулася відповідачка по справі ОСОБА_2 .

18.02.2022 року відповідачка по справі ОСОБА_3 звернулася до Богуславської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4

28.09.2022 року позивачка про справі ОСОБА_1 звернулася до Богуславської районної державної нотаріальної контори із заявою про зупинення оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою державного нотаріуса Богуславської державної нотаріальної контори Полковнікової Т.А. 28.09.2022 р. позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно квартиру АДРЕСА_4 , яке належало ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_8 , оскільки вона не прийняла спадщину у строк, передбачений положенням ст.1270 ЦК України, тобто у зв`язку із пропущеним строком для прийняття спадщини.

Під час допиту позивача ОСОБА_1 в якості свідка, остання показала, що померла ОСОБА_4 її рідна сестра. З 2011 року їхні стосунки не були дружні, сестра більше спілкувалася із дружиною брата ОСОБА_2 та племінницею ОСОБА_3 . Коли захворіла їхня мати, ОСОБА_1 , яка на той час працювала, попросила, щоб сестра ОСОБА_4 приїхала на допомогу. З 2011 року сестра проживала із батьками, через деякий час сестра ОСОБА_4 запропонувала їй відмовитися від спадщини - батьківської хати, дала за це гроші. Про існування заповіту вона не знала та не здогадувалася, при житті сестри на пряму за спадщину у неї не питала, розмови на цю тему між ними не було. Про наявність заповіту вона дізналася від нотаріуса вже після закінчення строку, до якого з`явилася за викликом. Додатково пояснила, що хоча вона і є спадкоємцем за законом, але ж вона бачила, що все майно сестри роздане, в будинку проживала племінниця, якою опікувалася ОСОБА_4 та спілкувалася краще, ніж з нею. Вважає, що заповіт, який залишила ОСОБА_4 , це її особиста воля та він підлягає обов`язковому виконанню, на її думку це більше моральний аспект. Із заявою до нотаріуса вона своєчасно не звернулася, оскільки бачила, що в квартирі господарює племінниця, їй було дуже шкода, що в батьківську хату вселилися чужі люди, крім цього вона була впевнена, що їй від сестри нічого не достанеться, так як вважала, що є родина, яким надали право користуватися майном та вона бачила, що все майно роздано. Перед смертю сестра хворіла, іноді телефонувала їй та просила принести ліки, вона зустрічалася із сестрою раз на тиждень, приносила їй ліки, при цьому розмов про спадщину ніколи не велося, останній раз бачила сестру за два тижні до її смерті.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 , яка є відповідачем по справі суду показала, що вона є дружиною померлого брата ОСОБА_4 , позивачка є сестрою її чоловіка. 02.05.2021 року ОСОБА_4 запросила родичів до себе додому на поминальний обід, позивачка ОСОБА_1 на цьому обіді присутньою не була. ОСОБА_4 сказала, що зробила заповіт на все своє майно. Вона спитала у ОСОБА_4 чи знає ОСОБА_8 про те, що їй по заповіту буде належать квартира, ОСОБА_4 сказала, що знає. Про те, що позивачка знала про існування заповіту їй повідомила подруга позивачки ОСОБА_9 , яку вона зустріла у листопаді 2021 року у автобусі. ОСОБА_9 дружила із померлою ОСОБА_4 , яка ділилася всім із нею. На запитання позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 пояснила, що відповідачі не сказали їй про існування заповіту, оскільки знали, що ОСОБА_1 знала про його існування. Додатково пояснила, що нотаріус їй зателефонував першого або другого лютого 2022 року, від моменту відкриття спадщини і до подачі заяви ОСОБА_1 вона не бачила та не телефонувала.

Оцінюючи покази у якості свідка ОСОБА_2 суд зазначає, що, без сукупності в матеріалах справи інших доказів, їх недостатньо для підтвердження того факту, що позивачка була обізнана про існування заповіту.

Тому, суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_2 про те, що позивачка ОСОБА_1 знала про існування заповіту.

В сукупності досліджених доказів вбачається, що позивачка ОСОБА_1 за життя ОСОБА_4 та після її смерті не була повідомлена ані ОСОБА_4 , ані відповідачами про існування заповіту, з чого можна дійти висновку, що у позивача не було інформації про заповіт до моменту з`явлення до нотаріуса за викликом.

Таким чином, суд виходить з того, що позивачу стало відомо про існування заповіту з повідомлення нотаріуса 28 вересня 2022 року. Беззаперечних доказів зворотного стороною відповідачів не надано та матеріалами справи не спростовано.

Згідно вх. № 3977/22 Богуславського районного суду Київської області від 07.10.22 року, позивач звернулася з позовом до суду 07 жовтня 2022 року, тобто у перший місяць після того, як дізналася про наявність заповіту, що відповідає межам строку для подання заяви про прийняття спадщини.

З огляду на встановлені судом обставини, суд зазначає наступне.

Законодавство передбачає два види спадкування; за заповітом та за законом (ст.1217 ЦК України)

Реалізація конкретного виду спадкування залежить від наявності заповіту.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Виходячи зі ст. 1223 ЦК України, у першу чергу спадкування здійснюється за заповітом, й лише у разі відсутності заповіту або неприйняття за ним спадщини за законом.

Таким чином, наявність заповіту є істотною умовою у процесі спадкування.

У даній справі встановлено, що померла за життя склала заповіт, яким заповіла позивачці ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 .

З огляду на це, спадкування мало здійснюватися за заповітом.

Про можливість реалізації права на спадкування за заповітом кожен зі спадкоємців має бути повідомлений.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року, у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі №145/148/20 (провадження № 61-16153св20).

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Усупереч зазначеній нормі нотаріусом позивачку не повідомлено про існування заповіту.

Необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Вищезазначені узагальнені правові висновки міститься у постанові КЦС ВС від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19.

Як зазначалося судом, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена на підставі заяви спадкоємців за заповітом: відповідачів ОСОБА_2 від 08.02.2022 та ОСОБА_3 від 21.09.2021, проте, спадкоємець за заповітом ОСОБА_1 була повідомлена про заведення спадкової справи та наявність заповіту тільки у вересні 2022 року, тобто із спливом шести місяців після заведення спадкової справи, та одного року з часу відкриття спадщини.

За положеннями ст.12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, за своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 ЦПК України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що у позивача були наявні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними труднощами на вчинення дій в межах строку для прийняття спадщини, які пов`язані з її необізнаністю про наявність заповіту, що є підставою для визначення їй додаткового строку два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Київського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20 вересня 2023 року.

Головуючий: суддя К. С. Романенко