Справа № 522/2539/22
Провадження № 2/522/2117/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Косіциної В.В.,

за участі секретаря судового засідання Левченко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість у розмірі 14409, 86 доларів США, з яких 12000 доларів США штраф, 2409,86 доларів США 3% річних.

В своєму позові позивач вказує, що між ним і позивачем було укладено договір позики (займу) від 23.12.2014 року. В грудні 2017 року стягнення заборгованості за даним договором було предметом розгляду у справі № 522/24415/17. Постановою Верховного Суду від 08.12.2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та штрафу. При цьому, судом встановлено, що право ОСОБА_1 стягнути з ОСОБА_2 неустойку та 3% річних настало лише після порушення зобов`язання, тобто з 26 січня 2018 року. Тому, з 26.01.2018 року у ОСОБА_2 виник обов`язок з повернення ОСОБА_1 суми позики за договором від 23.12.2014 року та сплати штрафу у розмірі 5% та 3% річних. Відтак, з урахуванням постанов Верховного Суду позивач просила стягнути з відповідача штраф та 3 % річних від простроченої суми. За розрахунками позивача, загальна сума боргу складає 14409, 86 доларів США. У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту порушеного права.

За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В.

16 лютого 2022 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та встановлено загальний порядок розгляду справи та призначено проведення підготовчого судового засідання.

27 червня 2022 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву в порядку ст. 178 ЦПК України, в якому просив в задоволенні позову відмовити повністю, так як постановою Верховного Суду від 08.12.2021 року встановлено, що 26.12.2017 року в день пред`явлення вимоги позивачем строк договору позики від 24.12.2014 року закінчився. В стягненні штрафу, нарахованого за період дії договору в розмірі 5% щомісячно, Верховним судом вже відмовлено, позивач не має передбаченого законом права на нарахування вказаного штрафу відповідно до таких умов договору за період з 01.02.2021 року по 31.01.2022 року, коли строк даного договору позики вже закінчився, а також з підстав викладених у відзиві.

02 листопада 2022 року згідно протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

7 лютого 2023 року ухвалою суду залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на боці відповідача ОСОБА_3 .

Від представника позивача ОСОБА_4 адвоката Лупу С.С. через електроний суд надійшло клопотання/заява про збільшення розміру позовних вимог від 24.01.2023 року (вхід. № 6769/23 вхід. дата 25.01.2023 року).

08 лютого 2023 року до суду від представника позивача ОСОБА_4 адвоката Лупу С.С. анологічна заява через канцелярію суду.

08 лютого 2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Проходи Ю.Л. надійшли письмові пояснення щодо заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, згідно яких позивач просила стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 14971,66 доларів США, з яких 12000 доларів США штраф, 2971,66 доларів США 3% річних.

Крім того 27 лютого 2023 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на легковий автомобіль марки MERCEDES-BENZ GLS 2018 року, державний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 6 березня 2023 року було частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову та заборонено відчуження легкoвого автомобіля марки MERCEDES-BENZ GLS 2018 року, державний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_3 .

8 червня 2023 року від ОСОБА_3 до суду надійшли письмові пояснення третьої особи, в яких вона просила в задоволенні позову про стягнення заборгованості відмовити повністю.

8 червня 2023 року засобами електронного зв`язку від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Проходи Ю.Л. надійшло клопотання, в якому вона просить суд скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 6 березня 2023 року.

19 червня 2023 року від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Недашківського А.В. надійшли до суду заперечення на клопотання (заяву).

19 червня 2023 року ухвалою суду клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Проходи Ю.Л. про скасування заходів забезпечення залишено без задоволення.

16 серпня 2023 року третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 подано до суду заяву про розгляд справи без її участі та її представника.

В судовому засіданні представник позивача підтримав поданий позов, наполягаючи на його задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на відсутність підстав для цього.

Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

23 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики за яким позивач передала, а відповідач прийняв у борг грошові кошти в сумі 20 000 дол. США, які зобов`язався повернути до 31 квітня.

У договорі позики зазначено, що у разі невиконання взятого на себе грошового зобов`язання у визначений строк, він бере на себе обов`язок сплатити 5% штрафу за кожен місяць від простроченої суми боргу.

Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується борговим документом-розпискою від 23.12.2014 р., копія якої наявна в матеріалах справи (Т.1, а.с. 8).

При цьому, факт того, що вказана розписка виконана ним особисто відповідач не заперечував.

Розписка містить, зокрема, дату її складання, місце її складання (місце проживання позивача), отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Разом з тим, з вищезазначеного боргового документу вбачається, що борг має бути виконаний до 31 квітня, однак не зазначено якого саме року.

Позивач в судовому засіданні вказав про те, що борг, на її думку, відповідач мав повернути до 31 квітня 2015 року.

Проте, суд звертає увагу на те, що квітень місяць має 30 днів, а не 31, тому не зрозуміло також до якого саме 31 квітня відповідач мав повернути позичені грошові кошти.

При цьому, на переконання суду, зазначення неналежним чином кінцевої дати повернення боргу не може свідчити про відсутність факту передання грошових коштів позичальнику.

Договір позики відповідач не оспорював, не просив визнати його недійсним чи удаваним правочином.

Так, судом з`ясовано, що позивач свої зобов`язання перед відповідачем, за договором позики, виконав.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В свою чергу, відповідач свої зобов`язання перед позивачем не виконав, грошові кошти не повернув.

В зв`язку з чим, позивач в грудні 2017 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 5 099 448,75 грн.; зобов`язання ОСОБА_2 укласти з ОСОБА_1 договір дарування з ціллю передачі їй на праві власності 684 476 штук іменних акцій публічного акціонерного товариства «Гібридний соняшник», передбачених мировою угодою, яка була затверджена ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року; стягнення з ОСОБА_2 на її користь судового збору в розмірі 9 280,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2018 провадження у справі № 522/24415/17 в частині вимог щодо зобов`язання ОСОБА_2 укласти з ОСОБА_1 договір дарування з ціллю передачі позивачу на праві власності 684 476 штук іменних акцій ПАТ «Гібридний соняшник», передбачених мировою угодою, затвердженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2014 року, закрито.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.10.2018 по справі № 522/24415/17 виділено в окреме провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яка утворилась у зв`язку з невиконанням мирової угоди на суму 3 748 736,25 грн., а також в окреме провадження вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1 350 712,50 грн. за договором позики від 23.12.2014 року.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь борг за договором позики в розмірі 22914,76 дол. США, з яких 20 000,00 дол. США становить основний борг, 2914,76 дол. США - 3% річних від суми боргу, що еквівалентно 568 723,38 грн., а також штраф у розмірі 5% щомісячних від простроченої суми зобов`язання у сумі 54000 дол. США, що еквівалентно 1 340 230,80 грн.

01 липня 2020 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/24415/17 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (з урахуванням збільшення позовних вимог, боргу за договором позики в розмірі 22914,76 дол. США та штраф 5% щомісячних від простроченої суми зобов`язання у сумі 54000 дол. США, що еквівалентно становить 1340230,8 грн.; три відсотки річних) відмовлено.

21 липня 2021 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ): борг у розмірі 20 000 доларів США; три відсотки річних у розмірі 1800 доларів США; пеню (штраф) за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 54 440 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

08 грудня 2021 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лупу Сергія Сергійовича залишено без задоволення. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Проходи Юлії Леонідівни задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 21 липня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 щодо стягнення штрафу та трьох відсотків річних скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та штрафу. В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 21 липня 2021 року залишено без змін. Поновлено виконання постанови Одеського апеляційного суду від 21 липня 2021 року в частині стягнення боргу за договором позики від 23 грудня 2014 року у розмірі 20 000,00 доларів США (Т. 1, а.с. 18-31).

При цьому, Верховним Судом встановлено, що днем пред`явлення ОСОБА_1 вимоги до ОСОБА_2 про повернення позики за договором від 23 грудня 2014 року є дата її звернення до суду шляхом подання позову, а саме: 26 грудня 2017 року.

Тому, стягнення неустойки та 3 % річних є можливим лише після порушення зобов`язання (тобто з 26 січня 2018 року, оскільки до суду позивачка звернулась 26 грудня 2017 року).

02 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 23.12.2014 року штрафу та 3 % річних, що у загальній сумі склало 14409,86 доларів США.

Так, згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 373/2054/16-ц, передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Таким чином, враховуючи в даному випадку, преюдиційний характер постанови Верховного Суду від 08 грудня 2021 року, а також зважаючи на положення ч. 2 ст. 625 ЦПК України, у ОСОБА_2 обов`язок з повернення ОСОБА_1 суми позики за договором від 23.12.2014 року та сплати 3 річних виник з 26.01.2018 року.

Відтак, виходячи з розрахунку 20 000, 00 доларів США. (сума боргу) х 1 466 днів (період з 26.01.2018 по 31.01.2022 року) х 3 : 100 : 365 = 2 409,86 доларів США, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за договором позики від 23.12.2014 року 3% річних від простроченої суми, що становить 2 409, 86 доларів США.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 5 %, який складає 12000 доларів США, суд зазначає наступне:

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором . Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Також, за своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Умовами договору позики від 23.12.2014 вбачається, що, у разі невиконання договору, ОСОБА_2 зобов`язується виплачувати ОСОБА_1 за кожний місяць прострочки штраф у розмірі 5 % від отриманої суми позики.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 прострочив виконання зобов`язання у розмірі 20000 доларів США.

Штраф за прострочення зобов`язання за договором позики від 23.12.2014 року позивач нарахував у розмірі 12000 доларів, згідно з наступним розрахунком: 20 000, 00 доларів США, (сума боргу) х 5% (розмір штрафу) х 12 і місяців прострочення за період з 01.02.2021 по 31.01.2022) = 12 000, 00 доларів США.

Проте згідно п. 15. Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого, згідно із Законом № 691-20 від 16.06.2020, у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Враховучи, що у період з 01.02.2021 року по 31.01.2022 року на території України діяв карантин суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 5 %.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частиною 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження лише частково, а відтак підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, яка регулює порядок розподілу судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4147,20 грн.

2 409, 86/14409,86*4147,20=693,56 грн. судового збору підлагає стягненню с відповідача на користь позивачки.

Щодо заходів забезпечення позову вжитих ухвалою суду від 6 березня 2023 року, то відповідно до положень частини 9 статті 158 ЦПК України вони підлягають скасуванню.

При цьому згідно ч. 10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання рішенням законної сили.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 141, 259,263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_5 , місце проживанч АДРЕСА_2 ) 2 409, 86 (дві тисячі чотириста дев`ять) доларів США 86 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_4 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_5 , місце проживанч АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 693 грн. 56 копійок.

Заборона відчуження легкового автомобіля марки MERCEDES-BENZ GLS 2018 року, державний номер НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 на підставі ухвали від 6 березня 2023 продовжує діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили та може бути скасована за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 15 вересня 2023 року.

Суддя Косіцина В.В.