Справа № 214/3024/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 вересня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/3024/23 за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця кредитором спадкодавця,-

Представники: від позивача Мухітдінов В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Мухітдінов В.В. звернувся до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 28 квітня 2023 року (надійшла до суду 03 травня 2023 року), в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10 серпня 2011 року у розмірі 43 425 грн. 39 коп., а також вирішити питання розподілу судових витрат.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 10 серпня 2011 року між ОСОБА_2 як позичальником, та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (дійсна назва АТ КБ «ПРИВАТБАНК») було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Свідченням приєднання її до угоди та дії укладеного між банком та ОСОБА_2 кредитного договору є факт користування картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦПК України. Отже, укладений договір є мішаним, оскільки містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Відповідно до виявленого ОСОБА_2 бажання, банк відкрив їй кредитний рахунок із встановленням початкового кредитного ліміту, який у подальшому було збільшено до 30 500 грн., про що зазначено в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши позичальникові можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак ОСОБА_2 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустила порушення виконання покладених на неї зобов`язань. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. На виконання вимог ст.1281 ЦК України 09 листопада 2022 року банком направлено претензію кредитора до спадкоємця боржника до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори. 08 грудня 2022 року з нотаріальної контори до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь про те, що спадкоємці позичальника із заявами про прийняття спадщини, відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкову справу після смерті ОСОБА_2 заведено на підставі претензії АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Спадкоємцем, який постійно проживав з позичальником на час відкриття спадщини згідно з паспортними даними, є ОСОБА_1 , котрий в силу ч.3 ст.1268 ЦК України є таким, що фактично прийняв спадщину, у межах 6-місячного строку з часу відкриття спадщини заяв про відмову від її прийняття не подавав, а тому як спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» як кредитора за договором №б/н від 10 серпня 2011 року, розмір яких станом на момент смерті позичальника склав 43 425 грн. 39 коп. Оскільки претензія, направлена позивачем до нотаріальної контори 09 листопада 2022 року та спадкоємцеві 21 грудня 2022 року залишились без задоволення, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутись до суду з метою стягнення наявної заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку. Окремо представник акцентувала увагу, що в силу ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину, до якої, в тому числі, входять і кредитні зобов`язання померлого позичальника.

Ухвалою суду від 09 травня 2023 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження; задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с.73-74).

Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, будучи неодноразово повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Згідно наявного в матеріалах справи клопотання просив справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тим самим не заявивши про свою участь в справі (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, викликався неодноразово у встановленому законом порядку, однак 01 червня 2023 року подав відзив на позов (а.с.96-99), в якому просив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовити. Свої заперечення мотивував тим, що ОСОБА_2 його мати, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Про те, що за життя між нею та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір №б/н від 10 серпня 2011 року, йому нічого не було відомо. З матір`ю він фактично не проживав з жовтня 2018 року, спільного господарства вони не вели, на підтвердження чому надав акт з місця мешкання від 01 червня 2023 року, за життя вона була дієздатною та самостійно приймала рішення щодо відносин з банківськими установами. Відтак, на переконання відповідача, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зробило хибний висновок, що саме він за фактом своєї реєстрації з матір`ю відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України повинен відповідати перед банком за невиконані за життя ОСОБА_2 зобов`язання. Керуючись лише фактом реєстрації їх за однією адресою відповідно до паспортних даних, позивач не надав жодних доказів на підтвердження цьому. До того ж на претензію банку як кредитора Сьомою Криворізькою нотаріальною конторою надано відповідь, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Будь-яких вимог від банку відповідач засобами поштового зв`язку не отримував. Відповідач зауважив, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями позичальника має відбуватись у межах вартості успадкованого ними майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину майна, особа не набуває статусу спадкоємця, а відтак і обов`язок задовольнити вимоги кредитора у неї відсутній. Оскільки банком не надано доказів наявності у позичальника будь-якого майна, яке б входило до складу спадщини, та за його рахунок можливо було б задовольнити вимоги кредитора, як і не доведено, що відповідач є спадкоємцем ОСОБА_2 , тому правові підстави для задоволення вимог відсутні з огляду на їх недоведеність.

Позивач правом на подання відзиву на позов в межах встановленого законом процесуального строку з моменту отримання відзиву не скористався, додаткового часу для цього не потребував.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, врахувавши позицію сторін, заперечення відповідача, дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Судом встановлено, що 10 серпня 2011 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву №б/н, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі кредитний договір), що підтверджується підписом позичальника у заяві, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.26).

ОСОБА_2 отримала в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок емітовану банком кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 , старт рахунку 07 жовтня 2016 року, строк дії картки до 09/20 (а.с.26, 51). З виписки по рахунку позичальника слідує, що до 07 жовтня 2016 року будь-якими картками ОСОБА_2 не користувалась, інформація про банківські операції відсутня. У подальшому кредитну картку було перевипущено один раз 02 грудня 2019 року за № НОМЕР_2 зі строком дії 11/23, тип Універсальна (а.с.51).

Як слідує з довідки про зміну умов кредитування (а.с.25), за картковим рахунком ОСОБА_2 кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме: встановлено на рівні 2000 грн. 06 березня 2017 року, зменшено до 300 грн. 06 березня 2017 року, збільшено до 6000 грн. 11 березня 2019 року, збільшено до 8000 грн. 20 травня 2019 року, збільшено до 13 000 грн. 11 липня 2019 року, збільшено до 17 000 грн. 27 серпня 2019 року, збільшено до 19 000 грн. 29 жовтня 2019 року, збільшено до 20 000 грн. 02 грудня 2019 року, збільшено до 25 000 грн. 23 січня 2020 року, збільшено до 27 000 грн. 08 листопада 2020 року, збільшено до 29 000 грн. 13 листопада 2020 року, збільшено до 30 500 грн. 17 листопада 2020 року та встановлено на рівні 0 грн. 23 грудня 2020 року. Активно користуватись кредитними коштами ОСОБА_2 почала з 06 березня 2017 року, що слідує з виписки по рахунку позичальника (а.с.24).

З 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14 червня 2018 року.

До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 10 серпня 2011 року, позивачем долучено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайтіhttps://privatbank.ua/terms/, та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.27, 28-50).

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_2 , ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_2 . Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.

Однак, доведеність факту отримання ОСОБА_2 кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, в подальшому неодноразово зміненим, активне користування нею, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_2 активно почала користуватися кредитними коштами з 06 березня 2017г року, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах.

Згідно з наданими банком розрахунками, станом на 31 жовтня 2020 року заборгованість склала 32 311 грн. 81 коп., з яких: за тілом кредиту 31 597 грн. 97 коп., за процентами 713 грн. 84 коп.; станом на 05 березня 2023 року заборгованість обліковується у сумі 43 425 грн. 39 коп. та включає заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с.9-17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 13 листопада 2020 року Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.56).

Відповідно до ст.1216, ст.1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, спадкуються спадкоємцями померлого позичальника спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку ст.1282 ЦК України.

Як вказував неодноразово Верховний Суд в постановах від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, від 10 червня 2020 року у справі №646/6493/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ст.1282 ЦК України; при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що 09 листопада 2022 року засобами поштового зв`язку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило претензію кредитора до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори (а.с.57-58, 59), в якій просило повідомити, чи відкривалася спадкова справа після померлого позичальника ОСОБА_2 , включити кредиторські вимоги банку на суму 43 430 грн. в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті позичальника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину та отримали свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до пункту 3.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус приймає претензії від кредиторів спадкодавця та реєструє їх у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку.

Згідно з відповіддю Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори за вих. №823/02-14 від 21 листопада 2022 року (а.с.60), після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу за претензією кредитора за №333/2022 (номер у Спадковому реєстрі 69948206 відповідно до Витягу, а.с.60-зворот). Відомості про коло спадкоємців, про наявність спадкового майна, його склад, місцезнаходження та вартість, у нотаріуса на день відповіді були відсутні.

Однак, 21 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку позивачем було направлено лист-претензію відповідачу ОСОБА_1 за місцем реєстрації позичальника: АДРЕСА_1 (а.с.61, 62), яку залишено без реагування.

За даними Департаменту адміністративних послуг Виконкому Криворізької міської ради від 24 травня 2023 року №12/02-01-21/1332 (а.с.79) встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 значились зареєстрованими ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Із витребуваних судом копій матеріалів спадкової справи №333/2022, заведеної після смерті ОСОБА_2 (а.с.81-90) слідує, що 21 грудня 2022 року Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою було зареєстровано претензію кредитора АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на суму вимог 43 430 грн. 00 коп. Факт смерті ОСОБА_2 підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим 13 листопада 2020 року Довгинцівським районним у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Спадкову справу заведено на підставі вимоги кредитора 21 грудня 2022 року за даними Інформаційної довідки та Витягу зі Спадкового реєстру, спадкова справа №69948206 (а.с.89, 90). Відомості про спадкові договори, заповіти, складені за життя ОСОБА_2 відсутні, свідоцтва право на спадщину після її смерті не видавались.

Таким чином, судом встановлено, що ні відповідач ОСОБА_1 , ні будь-які інші спадкоємці не звертались до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини після померлої ОСОБА_2 .

Звертаючись з позовом до відповідача ОСОБА_1 як до спадкоємця ОСОБА_2 , позивач має довести, що саме відповідач є спадкоємцем майна померлого позичальника та має відповідати за його боргами та невиконаними зобов`язаннями. Так, обґрунтовуючи підстави позову, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» посилалося на те, що відповідач відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за фактом реєстрації їх місця проживання за однією адресою.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

При цьому, ст.ст.1222, 1223 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, тобто такими особами, з урахуванням черговості спадкування, є: діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (перша черга); рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (друга черга); рідні дядько та тітка спадкодавця (третя черга); особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга); інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення , утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї (п`ята черга).

Згідно з матеріалами справи, за паспортними даними відповідача ОСОБА_1 та спадкодавиці ОСОБА_2 , адреса їх реєстрації є спільною: АДРЕСА_1 . Аналогічні відомості наявні в Єдиному державному демографічному реєстрі (а.с.72).

Однак, реєстрація зазначених осіб за однією адресою за відсутності належних доказів наявності між ними родинних стосунків (кровного споріднення) не дає достатньо підстав вважати відповідача ОСОБА_1 спадкоємцем після померлого позичальника відповідно до приписів ст.1222 ЦК України. До того ж не визнаючи позовні вимоги, відповідач вказував, що з 11 жовтня 2018 року він за адресою реєстрації фактично не мешкає, що підтверджується актом від 01 червня 2023 року, засвідченим ОК ЖБК «ВОСТОК 3» (а.с.100), що виключає можливість фактичного прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Суд зауважує, що реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За положеннями ч.1, ч.3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

В оцінці поведінки та способу ведення справ банком судом враховується те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного, всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості за кредитним договором, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язано довести ті обставини, на які воно посилається як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, кола спадкоємців, які прийняли спадщину або отримали свідоцтва про право на спадщину, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України. Вказаний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №306/486/17 та є обов`язковим для врахування щодо застосування відповідних норм права.

Виходячи із встановлених обставин справи та аналізу наявних доказів суд приходить до переконання, що позивачем не доведено, що відповідач є спадкоємцем померлого позичальника ОСОБА_2 на підставі відносин спорідненості, позивачем не з`ясовано дійсне коло спадкоємців ОСОБА_2 , не залучено їх до участі у справі, не встановлено обсяг наявного майна, за рахунок якого можливо було б задовільнити вимоги. Суд неодноразово викликав представника банку в судові засідання. Однак банком повістки про виклик до суду було неодноразово проігноровано. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористався своїми процесуальними правами на власний розсуд, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався, та доказів на підтвердження своїх позовних вимог не подав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають залишенню без задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому правові підстави для відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті судового збору шляхом їх стягнення з відповідача відсутні.

Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця кредитором спадкодавця залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дати складання повного рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», , юридична адреса: вул. Грушевського 1-д, м. Київ.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано без проголошення 28 вересня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко