КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№ 133/3222/22
Провадження № 2/133/265/23
РІШЕННЯ

Іменем України

04.09.2023 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі судді Кучерук І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

28.12.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», в якому просить: - стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» доплату за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника в сумі 8185,08 грн.; - стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» витрати за надання правничої допомоги в сумі 5000,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено клопотання, в якому вона просить визнати причину пропуску строку звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважною та поновити даний строк, бгрунтовуючи його тим, що нею пропущено строк звернення до суду з поважних причин, оскільки про порушення свої прав щодо отримання доплат за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника вона дізналася у липні 2022 року, однак чекала на відповідь начальника відділу обліку заробітної плати на своє звернення з відповідного питання, яку отримала лише 03.11.2022.

Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з того, що спір щодо стягнення доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (зокрема рішення від 09.02.1999 №1-рп/99), суд дійшов висновку про поширення дії ч.1 ст.233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-IX, який набрав чинності 02.04.2020, КЗпП України доповнено главою XIX «Прикінцеві положення», відповідно до п.1 якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 до 22.05.2020 установлено на всій території України карантин.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. Зокрема 23.08.2022 набрала чинності постанова КМУ від 19.08.2022 №928, якою внесено зміни до постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 №1236, і цими змінами продовжено карантин по всій території України до 31.12.2022.

У постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 Верховний Суд зробив висновки, що запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Враховуючи, що станом на час звернення позивача до суду діяв карантин, запроваджений Кабінетом Міністрів України, тому строк, визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки такий продовжено на строк дії карантину.

Отже, до 19.07.2022 строк звернення позивача з цим позовом до суду не був обмежений будь-яким строком, а у правовідносинах, що виникли після цієї дати, зважаючи на те, що діяв карантин, позивач не пропустила тримісячного строку, звернувшись до суду 28.12.2022. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання про поновлення строку звернення до суду.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що з 29.11.2019 ОСОБА_1 працює в апараті управління регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» на посаді бухгалтера 1 категорії відділу обліково-розрахункової групи №2 виробничого штату центру бухгалтерського та податкового обліку служби локомотивного господарства. У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України та початком військових дій, деякі працівники їхнього підприємства змушені були залишити своє місце проживання та виїхати за межі країни. Тому на період з 16.03.2022 по 31.05.2022 вона виконувала обов`язки тимчасово відсутнього працівника бухгалтера ОСОБА_2 , яка перебувала у відпустці без збереження заробітної плати. У березні 2022 року їй виплачено доплату за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника в розмірі 2318,75 грн. За квітень та травень 2022 року вона вже доплат не отримала. У липні 2022 року вказану доплату за березень було утримано з її заробітної плати. Таким чином, незважаючи на те, що вона виконувала обов`язки бухгалтера ОСОБА_2 в період з 16.03.2022 по 31.05.2022, відповідач фактично не здійснював доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, чим на її думку, порушив вимоги ст. 105 КЗпП України.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької областів від 04.09.2023 у задоволенні клопотання представника відповідача про поновлення строку для подання відзиву відмовлено.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що 29.11.2019 позивач ОСОБА_1 працює в апараті управління регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» на посаді бухгалтера 1 категорії відділу обліково-розрахункової групи №2 виробничого штату центру бухгалтерського та податкового обліку служби локомотивного господарства (а.с. 8).

Відповідно до рапорта заступника начальника ОРГ №2 служби локомативного господарства Камінської Л.В. від 21.03.2022, адресованого виконавчому директору ПЗЗ УЗ Букіну П.Ю., його автор просить у зв`язку із відсутністю, пов`язаною зі знаходженням у відпустці без збереження заробітної плати бухгалтера ОСОБА_2 , виконання її обов`язків покласти на ОСОБА_1 , за її згодою з 16.03.2022 по 31.05.2022, а також за своєчасне виконання виробничих завдань по колу обов`язків, обумовлених трудовим договором з належною якістю, просить дозволити здійснити доплату бухгалтеру ОСОБА_1 в розмірі 50% (а.с.6).

Враховуючи те, що на виконання ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20.03.2023 про витребування у відповідача доказів перебування у відпустці без збереження заробітної плати протягом січня-червня 2022 бухгалтера ОСОБА_2 , ним відповіданих доказів не надано та не повідомлено про причини їх неподання, суд, керуючись ч. 10 ст. 84 ЦПК України, вважає такі обставини доведеними.

У відповіді, наданій на звернення позивача (вх.№1868 від 03.11.2022), начальником відділу обліку заробітної плати ОСОБА_3 вказано, що відповідно до пояснень бухгалтера ОСОБА_4 , у березні нею була нарахована доплата бухгалтеру 1 категорії ОСОБА_1 за тимчасово відсутнього працівника за 96,5 год. у сумі 2318,75 грн. У березні згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» працювали дистанційно по проектам наказів, які надходили на електронну адресу. Оплату здійснила згідно подання, яке скинула провідний інженер з підготовки кадрів служби локомотивного господарства ОСОБА_5 на електронну адресу. Протягом травня, червня збирали оригінали наказів з підписом керівництва через ОСОБА_5 . Наказ на доплату ОСОБА_1 не надійшов, на що ОСОБА_5 пояснила, що вона це подання не передала на розгляд комісії і треба утримати доплату із заробітної плати позивача. У липні працівника ОСОБА_1 було проінформована про дану ситуацію. Утримання було проведено із заробітної плати за липень в сумі 2318,75 грн. (а.с.7).

Положеннями статті 105 КЗпП України передбачено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника, якщо це не передбачено посадовою інструкцією працівника, допускається тільки за згодою працівника і на підставі наказу.

За виконання обов`язків працівнику провадиться доплата. Її розмір установлюється на умовах, передбачених колективним договором. Розмір доплати залежить від складності, характеру, обсягу виконуваних робіт, ступеня використання робочого часу, який визначає керівник підприємства в наказі про покладення на працівника обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Тобто працівник отримує заробітну плату у вигляді окладу (тарифної ставки) за посадою, яку обіймає, та доплату - за наказом про виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Аналогічне роз`яснення надано управлінням Міністерства праці та соціальної політики України, в листі від 19.04.2011 №126/06/186-11, про те, що виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника може бути покладено на іншого працівника без звільнення його від своїх основних обов`язків, у такому випадку обов`язки тимчасово відсутнього працівника виконуються без звільнення іншого працівника від своїх основних обов`язків, з причини відсутності працівника через хворобу або відпустку. При цьому стаття 105 КЗпП України передбачає доплату співробітнику, що замінює, за виконання поряд зі своєю основною роботою обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.06.2019 у справі №608/1278/18 зазначено, шо при роботі за суміщенням професій (посад) окремий трудовий договір не укладається, лише видається наказ про допущення працівника до роботи за суміщенням, запис до трудової книжки не вноситься.

Суміщення професій (посад) має такі особливості: робота за другою посадою не відображається в табелі обліку використання робочого часу; друга посада залишається вакантною; для допущення працівника до роботи за суміщенням посад, за загальним правилом, достатньо подання заяви працівником та видачі керівником наказу про суміщення; окремий трудовий договір не укладається, запис у трудову книжку про суміщення не вноситься; порядок оплати праці встановлюється на підставі положень колективного договору та вказується у наказі про суміщення; оплата роботи за другою посадою на законодавчому рівні класифікується як надбавка до заробітної плати.

Таким чином, уповноваження певного працівника на виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника оформлюється за його згодою відповідним наказом, у якому зазначається про покладання на певного працівника обов`язків тимчасово відсутнього працівника та розмір доплати, яка встановлюється такому працівнику.

Відповідно доч.ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами; 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показань свідків.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що відповідач не уповноважував позивача на виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника - бухгалтера, оскільки наказ (розпорядження) на підприємстві відповідача про покладання на позивача відповідних обов`язків не видавався. Крім того, позивачем не надано жодних доказів щодо виконання роботи за суміщенням посад.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що позивачем не доведено виконання ним обов`язків тимчасово відсутнього працівника бухгалтера ОСОБА_2 , а тому підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 81, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заробітної плати відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач:АТ «Українська залізниця», адреса: вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, .

Повне судове рішення складено 11.09.2023.

Суддя І.М. Кучерук