КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №761/1913/22
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7516/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2023 року (суддя Притула Н.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про припинення правовідношення та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

у січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною діяльність ТОВ «Споживчий центр» щодо не звільнення його від сплати відсотків, штрафних санкцій та пені, а також не надання йому довідки про відсутність заборгованості; визнати та зобов`язати припинити правовідносини між ним та ТОВ «Споживчий центр»; визнати та зобов`язати виконати свої обов`язки ТОВ «Споживчий центр» щодо звільнення його від сплати відсотків, штрафних санкцій та пені за користування кредитом; визнати та зобов`язати ТОВ «Споживчий центр» виконати свої обов`язки у наданні довідки про відсутність у позивача заборгованості перед ТОВ «Споживчий центр»; стягнути із ТОВ «Споживчий центр» моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 20 січня 2021 року, скориставшись послугами ТОВ «Споживчий центр» (Швидкі Гроші) в мережі Інтернет він отримав кошти в розмірі 9 000грн на 14 днів за договором. Однак, він не мав змоги вчасно до 2 лютого 2021 року сплатити борг, проте, 6 березня 2021 року прийняв міри щодо погашення боргу та сплатив відповідачу 9 000грн, надіславши рекомендаційним листом товариству документи, які звільняють його, як військовозобов`язаного, який був призваний на військову службу по мобілізації, від сплати штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, а також від сплати процентів за користування кредитом, які не нараховуються, а саме: довідку про те, що він був призваний на військову службу по мобілізації, копію військового квитка офіцера запасу, сповіщення керівнику підприємства (установи), лист Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142, копію паспорта громадянина України та облікової картки платника податку. 7 березня 2021 року він направив відповідачу звернення щодо надання йому довідки про відсутність заборгованості.

Позивач посилався на те, що 7 квітня 2021 року отримав лист від ТОВ «Споживчий

центр», в якому повідомлялось, що він зобов`язаний надати їм довідку про проходження військової служби в період дії кредитного договору, що свідчить про неправильне застосування норм права та підміну понять «військовослужбовець» і «військовозобов`язаний», також в листі не зазначалась жодна інформація про відсутність його заборгованості перед ТОВ «Споживчий центр».

Позивач вважав, що він, як військовозобов`язаний, який був призваний по мобілізації та перебуває у запасі, відповідно до листа Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142 та п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» користується правом, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Позивач посилався на те, що в Україні з 17 березня 2014 року настав і діє особливий період відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тому нарахування штрафних санкцій, пені або процентів за користування кредитом військовослужбовцями, резервістами та військовозобов`язаними з 17 березня 2014 року є протиправним.

Позивач вважав, що резервісти та військовозобов`язані, призвані під час мобілізації, навіть після звільнення їх зі служби, зберігають за собою право не сплачувати штрафні санкції, пеню та проценти за користування кредитом, оскільки в законі визначено терміни: з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, який ще триває.

Позивач стверджував, що з 2 лютого 2021 року на його мобільний телефон надходять SMS - повідомлення та дзвінки з незаконною вимогою повернути кошти ТОВ «Споживчий центр», такі самі дзвінки почали надходити його знайомим, з якими, у зв`язку з цим, у нього погіршились стосунки. Крім цього такі дії відповідача призвели до зміни його звичайного ритму життя, погіршення його сну та самопочуття, у зв`язку з чим він просив стягнути із ТОВ «Споживчий центр» моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 30 листопада 2022 року провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність TOB «Споживчий центр» щодо не звільнення позивача від сплати відсотків, штрафних санкцій та пені, та ненадання позивачу довідки про відсутність заборгованості TOB «Споживчий центр» відповідно до Законів України; зобов`язання TOB «Споживчий центр» звільнити позивача від сплати відсотків, штрафних санкцій та пені за користування кредитом та надати довідку про відсутність заборгованості перед TOB «Споживчий центр»; стягнення з TOB «Споживчий центр» на його користь моральну шкоду у розмірі 15000,00грн закрито у зв`язку із наявністю судового рішення, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (справа№ 761/15647/21).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Споживчий центр» просить рішення суду змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати процентів, пені, штрафів у відповідності до положень ч. 14 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також те, що зобов`язання ОСОБА_1 за договором № 20.01.2021 - 100005017 від 20 січня 2021 року припинились внаслідок належного їх виконання.

Відповідач зазначає, що позивач не перебував на військовій службі в період дії кредитного договору № 20.01.2021-100005017 від 20 січня 2021 року, так як з наявних в

матеріалах справи документів вбачається, що позивач проходив військову службу з 18

березня 2014 року по 13 жовтня 2018 року, у той час як кредитний договір між сторонами було укладено 20 січня 2021 року, що значно пізніше терміну перебування позивача на військовій службі.

Відповідач вважає, що позивач, у розумінні Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не є військовослужбовцем, а є військовозобов`язаним, а тому йому, відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, штрафні санкції та проценти не нараховуються лише на час проходження військової служби. Відповідно до витягу з послужного списку та довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 звільнений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21 вересня 2018 року № 244 у запас з виключенням із списків особового складу військового комісаріату, отже у позивача відсутній статус військовослужбовця в період кредитування, тобто з 20 січня 2021 року по 12 квітня 2021 року, а тому у ТОВ «Споживчий центр» відсутня підстава для застосування вказаних пільг, а суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати процентів, пені та штрафів у відповідності до положень ч. 14 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також про те, що зобов`язання ОСОБА_1 за договором № 20.01.2021-100005017 від 20 січня 2021 року припинилось внаслідок належного виконання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.58-59, 61-64 т.2), у судове засідання не з`явилися, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 січня 2021 року між сторонами був укладений кредитний договір № 20.01.2021-100005017, за умовами якого позивач отримав 9 000грн строком користування 14 дні зі сплатою процентів в сумі 2 520грн до 2 лютого 2021 року.

6 березня 2021 року ОСОБА_1 повернув тіло кредиту у розмірі 9 000грн.

5 березня 2021 року ОСОБА_1 направив на адресу ТОВ «Споживчий Центр» заяву про звільнення від сплати процентів, штрафних санкцій та пені на підставі п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», до якої додав довідку № 23/1 від 4 березня 2021 року.

Згідно відмітки у військовому квитку серії НОМЕР_2 , виданому ОСОБА_2 28 березня 2014 року, він проходив військову службу з 18 березня 2014 року по 13 жовтня 2018 року.

Відповідно до довідки т.в.о. командира військової частини НОМЕР_3 від 24 січня 2018 року, ОСОБА_1 в період з 3 серпня 2017 року по 7 грудня 2017 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей.

Згідно довідки № 23/3 від 4 березня 2021 року, виданої військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за п.п. «й» наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21 вересня 2018 року № 244. Виключений зі списків особового складу військового комісаріату з 13 жовтня 2018 року.

Відповідно до копії посвідчення, виданого 6 лютого 2020 року, ОСОБА_1 має

право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що відповідачем здійснено нарахування процентів та будь-яких інших платежів (штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань, проценти за користування кредитом) та саме ним вимагається сплата грошових коштів за вказаним договором від 20.01.2021 року, враховуючи практику Верховного Суду, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд зазначив, що в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту) та звільнений від сплати процентів, пені, штрафів у відповідності до положень ч.14 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а отже, суд вважає, що зобов`язання ОСОБА_1 за договором №20.01.2021-100005017 від 20.01.2021 року припинились внаслідок належного виконання.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає про наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були

передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 1 статті 598 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 ЦК України визначає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За обставинами даної справи сторони уклали кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав 9 000грн, які зобов`язався повернути до 2 лютого 2021 року та сплатити проценти за користування кредитом у розмір 2 520грн.

Укладення кредитного договору та отримання грошових коштів позивачем не заперечується.

Як визнали сторони, позивач сплатив на користь відповідача 9 000грн 6 березня 2021 року. Проценти за користування кредитом позивач не сплачував.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Частиною дев`ятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» визначено, що військовослужбовці це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі №813/402/17 дійшла висновку, що за змістом наведених вище визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.

Крім того, Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

З наданих суду документів вбачається, що на час укладення кредитного договору, в період виконання його умов та на час розгляду даної справи, ОСОБА_1 не є військовослужбовцем, тобто військову службу не проходить, перебуває у запасі, а відтак положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на час укладення та виконання кредитного договору,на нього не розповсюджуються.

Виходячи вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що ОСОБА_1 звільнений від сплати процентів, пені, штрафів відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», а також, що його зобов`язання припинилися внаслідок належного виконання.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права при прийнятті рішення про виконання позивачем свого обов`язку по сплаті кредитної заборгованості, тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 січня 2023 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати процентів, пені, штрафів у відповідності до положень ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а зобов`язання ОСОБА_1 за договором №20.01.2021-100005017 від 20.01.2021 року припинились внаслідок належного виконання.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук