Справа № 523/4971/22
Провадження №2/523/2952/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мурманової І.М., р

за участю секретаря судового засідання Бєлік Л.В.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 м. Одеси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві про відшкодування моральної шкоди, завданої службовою особою державного органу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві про відшкодування моральної шкоди, завданої службовою особою державного органу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.12.2016 року з внесенням відомостей до ЄРДР відкрито кримінальне провадження№0001066 за фактом невжиття заходів працівниками СУ МВС в Одеській області, прокуратури і судом та невиконання рішення суду за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 388 КК України, у якому позивача було визнано потерпілим у зв`язку із винесенням слідчим постанови про закриття кримінального провадження 28.05.2019 року, незаконність вчиненої дії слідчим оскаржено до суду.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2020 року скаргу на незаконну дію слідчого було задоволено. Постанову про закриття кримінального провадження від 28.05.2019 року скасовано та зобов`язано виконати слідчі (розшукові) дії на встановлення істини у кримінальному провадженні, зазначені в мотивувальній частині ухвали.

У зв`язку із невиконанням зобов`язань, викладених у мотивувальній частині ухвали слідчого судді від 28.02.2020 року, на заяву слідчому була надана відповідь від 27.08.2020 року про те, що у вказаному провадженні на даний час жодній особі не повідомлено про підозру. На звернення до процесуального керівника - прокурора у відповіді від 06.07.2021 року повідомлено про винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження 30.06.2021 року за відсутністю встановлення в діянні складу правопорушення (п.2 ч.1 ст. 284 КПК України). У зв`язку із невиконанням заяви позивача від 12.07.2021 року щодо надання копії постанови про закриття кримінального провадження, позивач звернувся зі скаргою на бездіяльність слідчого до суду.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду від 15.04.2022 року скаргу на бездіяльність слідчого було задоволено та зобов`язано надіслати позивачу копію постанови про закриття кримінального провадження №0001066. Оскільки, вказана ухвала набрала законної сили та у зв`язку з її невиконанням, законним інтересам позивача чиниться перешкода у порушенні цивільного права.

Позивач зазначає, що законодавством гарантовано відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення права, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична або юридична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, яка відшкодовується державою. Позивач зазначає, що розмір моральної шкоди він оцінив в розмірі: 90 000 гривень, що полягає у втраті спокійного ритму життя, обуренні і гніву та негативного відображенні на життєвих стосунках з оточуючими.

На підставі викладеного просить стягнути з держави Україна, в особі Територіального управління Державного бюро розслідувань на його користь моральну шкоду у розмірі: 90 000 гривень.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.05.2022 року (суддя Аліна С.С.) відмовлено у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Миколаєві про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали направлено позивачу разом із позовною заявою та всіма доданими до неї документами, які позивач отримав 07.06.2022 р. про що поставив власноручний підпис.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.08.2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задавлено частково. Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25 травня 2022 року скасовано. Цивільну справу направлено до Суворовського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 20.09.2022 року цивільну справу передано на розгляді судді Суворовського районного суду м. Одеси С.С. Аліній.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2022 року заяву судді Аліної С.С. про самовідвід по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Миколаєві про відшкодування моральної шкоди, завданої службовою особою державного органу - задоволено. Цивільну справу передано до канцелярії суду для визначення судді автоматизованою системою документообігу згідно ст.ст.14,33 ЦПК України.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.10.2022 року визначеного головуючого суддю Мурманову І.М.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків, а саме: - надати додатки до позовної заяви (для суду); - надати копії позовної заяви з додатками відповідно до кількості учасників провадження; - надати докази сплати судового збору.

Згідно Постанови Одеського апеляційного суду від 13.12.2022 року ухвалу суду про залишення позову без руху в частині сплати судового збору скасовано. Разом з цим, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2022 року були зазначені і інші недоліки: відсутність копії позову з додатками згідно кількості учасників провадження, відсутність додатків до позовної заяви для суду, як це передбачено ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

Так, 17.10.2022 року (вх. № 19344) позивач надав суду заяву згідно якої зазначив, що копія позову з додатками була подана позивачем при первісному зверненні до суду, щодо надання додатків до позовної заяви, позивач зазначив, що додатки подані ним до апеляційної скарги на ухвалу суду від 25.05.2022 року, та щодо надання доказів на підтвердження позовних вимог, зазначив, що в матеріалах справи містяться ухвали слідчого судді, які підтверджують обґрунтованість звернення до суду, крім іншого, зазначив, що позивач не позбавлений права надання доказів на наступних стадіях судового процесу.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 січня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві про відшкодування моральної шкоди, завданої службовою особою державного органу визнано неподаною і повернуто позивачеві.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15.03.2023 року ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2023 року про повернення позову позивачеві скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з позовними вимогами 12.05.2023 року (вх. № 3805) відповідач подав відзив на позовну заяву за підписом особи, уповноваженої на само представництво територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві.

Згідно відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначив, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Відповідач зазначив, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.12.2016 року з внесенням відомостей до ЄРДР відкрито кримінальне провадження № 0001066 за фактом невжиття заходів працівниками СУ МВС в Одеській області, прокуратури і судом та невиконання рішення суду за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 388 КК України у якому позивача було визнано потерпілим у зв`язку із винесенням слідчим постанови про закриття виконавчого провадження 28.05.2019 року. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2020 року скаргу на незаконну дію слідчого судді було задоволено. Постанову про закриття кримінального провадження від 28.05.2019 року скасовано та зобов`язано слідчого виконати слідчі (розшукові) дії на встановлення істини у кримінальному провадженні, зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2022 року скаргу на бездіяльність слідчого було задоволено та зобов`язано надіслати позивачу копію постанови про закриття кримінального провадження № 0001066.

Представник відповідача зазначає, що на виконання ухвали слідчого судді, позивачу було надіслано копію постанови про закриття провадження, що відповідно підтверджується вихідним номером реєстрації. Щодо самого поняття відшкодування маральної шкоди та норм закону на які посилається позивач, відповідач зазначив, що підстави для відшкодування такої шкоди відсутні, оскільки відповідачем не доведено усіх складових деліктної відповідальності. Представник відповідача зазначила, що постанова про закриття кримінального провадження станом на цей час є чинною, не оскаржена та не скасована. Позивач у справі бажання оскаржити постанову про закриття кримінального провадження не виявив. Відповідач вважає, що в даному випадку відсутній склад доведення протиправної поведінки бездіяльності органів досудового розслідування. Сам по собі факт закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого досудового розслідування, які не є неправомірними в розумінні закону.

Представник відповідача у відзиві також звертає увагу на те, що ухвалою судді заводського районного суду м. Миколаєва від 24.04.2021 року у справі 487/6061/20 у задоволені скарги ОСОБА_1 на дії слідчого ТУ ДБР у м. Миколаєві щодо не визнання цивільним позивачем у кримінальному провадженні № 0001066 відмовлено, з підстав того, що на час подання скарги об`єктивних даних щодо наявності заподіяння моральної, фізичної або майнової шкоди ОСОБА_1 вчиненням злочину у кримінальному провадженні № 0001066 матеріали справи не містять, підозра ні кому не повідомлена, обвинувальний висновок не складено, а тому підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 не вбачається.

Щодо посилання позивача на невиконання слідчим ухвали Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2022 року, якою зобов`язаного слідчого надати ОСОБА_1 копію постанови про закриття кримінального провадження, представник зазначила, що дані твердження позивача спростовуються матеріалами справи. В обґрунтування даної позиції, представник відповідача зазначила, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 року у справі 947/39451/21 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії слідчого ТУ ДБР у м. Миколаєві щодо невиконання ухвали Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2022 року, якою було зобов`язано надити ОСОБА_1 копію постанови відмовлено.

З урахуванням викладеного представник зазначила, що в даному випадку протиправна бездіяльність слідчих органів, на яку посилається позивач жодними доказами не підтверджена. Також, у відзиві зазначено, що комплексний аналіз норм цивільно-процесуального законодавства свідчить, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності.

На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позовних вимоги в повному обсязі. До відзиву на позовну заяву представник відповідача надала докази на підтвердження обставин, що в ньому викладені, а саме: копію супровідного листа про направлення постанови про закриття кримінального провадження; копію ухвали слідчого судді від 24.02.2021 року якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії слідчого щодо невизнання цивільним позивачем у кримінальному провадженні № 0001066 відмовлено; копію супровідного листа на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2022 року про направлення копії постанови про закриття кримінального провадження, який згідно штрих коду було виготовлено 05.08.2022 року; копію постанови про закриття кримінального провадження від 30.06.2021 року; копію ухвали від 01.11.2022 року, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого відмовлено; виписку з ЄДРЮР, а також докази на підтвердження направлення відзиву з додатками учасникам провадження (а.с.90-100).

Не погоджуючись з відзивом на позов, 17.05.2023 року (вх. № 13590) позивач подав відповідь на відзив, згідно якої зазначив, що посилання відповідача на відсутність правових підстав для задоволення позову є такими, що суперечать конституційним нормам. Відзив на позов не відповідає нормам ЦПК, докази надані до відзиву, зокрема щодо направлення позивачу копії постанови про закриття кримінального провадження не підтверджені належними доказами, а саме тим, що позивач отримав копію постанови. Щодо необґрунтованості висновків відзиву зазначив, що посилання на те, що постанова про закриття кримінального провадження станом на цей час не оскаржена, є лише свідченням того, що позивач не може використати правові засоби захисту, а висновок щодо того, що протиправна бездіяльність органів досудового слідства не доведена - прямо суперечить ухвалам слідчого судді від 28.02.2020 року та 15.04.2022 року, крім іншого, у відзиві не вірно викладеного зміст мотивувальної частини ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 01.11.2022 року.

З урахуванням викладеного просить відхили відзив (а.с.101 103). До відповіді на відзив надав докази на підтвердження обставин, що в ньому викладені.

Також, 29.05.2023 (вх. № 14672) надійшла заява позивача про стягнення судових витрат, згідно якого позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі: 1 529, 40 гривень (а.с.106).

Крім іншого, 17.08.2023 року (вх. № 23056) надійшло клопотання позивача про приєднання до матеріалів справи доказів, які забезпечать повний та всебічний розгляд справи, а саме: витяг з ЄРДР, лист Одеської обласної прокуратури (а.с.130-133).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив їх задовольнити з підстав, що викладені в ньому. Додатково суду пояснив, що бездіяльність слідчого доведена матеріалами справи, останнім не виконано ухвалу суду, якою слідчого зобов`язано направити позивачу копію постанови про закриття кримінального провадження, твердження викладені у відзиві є безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Бездіяльність слідчого, що полягає в не направленні постанови про закриття кримінального провадження, є перешкодою позивачу в оскарженні даної постанови, зазначив, що дана бездіяльність свідчить про те, що слідчий перешкоджає позивачу, як потерпілому на судовий захист та доступ до суду, а відтак, просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі: 90 000 гривень. В обґрунтування вимог щодо моральної шкоди зазначив, що відповідно до ст. 56 Конституції України йому гарантовано відшкодування шкоди завданої посадовою особою. Щодо визначеного розміру моральної шкоди в сумі 90 000 гривень, зазначив, що згідно практики Європейського Суду з Прав Людини, в середньому за даними провадженнями стягується шкода в розмірі від 2 500 євро, а відтак, в перерахунку на грошову одиницю гривня, позивач визначив моральну шкоду саме в такому розмірі.

Представник відповідача до суду не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.140), про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими завами на адресу суду не звертався. Раніше, звертався на адресу суду з клопотаннями про відкладення слухання справи з тих чи інших підстав.

Підстав для відкладення слухання справи, передбачених ст. 223 ЦПК України, судом не встановлено, а відтак розгляд справи проведено за відсутністю відповідача.

Заслухавши пояснення позивача, який просив позовні вимоги задовольнити, дослідивши матеріали справи, докази надані на підтвердження та спростування обставин позову в їх сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено, що предметом позовних вимог є стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яку позивач оцінив в розмірі: 90 000 гривень та яка полягає в бездіяльності слідчого, саме у не виконанні останнім ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2022 року, якою зобов`язано надіслати позивачу копію постанови про закриття кримінального провадження.

Судом встановлено, що слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві слідчим Іванніковим Євгеном 30.06.2021 року винесено постанову про закриття кримінального провадження 0001066 від 20.12.2016 року, у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388, ч. 1 ст. 382 КК України у діях службових осіб СУ ГУ МВС України. Згідно вказаної постанови зазначено: відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Копію постанови направити прокурору, потерпілим та заявнику. Відповідно до ст. ст. 303, 304 КПК України, постанова може бути оскаржена слідчому судді протягом 10 днів з отримання ї копії, а також може бути скасована прокурором, який здійснює нагляд за додержанням законів у даному кримінальному провадженні, за скаргою заявника, якщо така скарга подана протягом 10 днів з моменту отримання копії постанови (а.с.зв.95-96).

Відповідно до ухвали слідчого суді Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2022 року (справа № 947/39451/21) (на невиконання якої посилається позивач) зобов`язано відповідного слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві (з дислокацією в м. Одеса) надіслати копію постанови про закриття кримінального провадження № 0001066 ОСОБА_1 ухвала набрала законної сили 15.04.2022 року (а.с.27-28).

Судом досліджується копія супровідного листа Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Іваннікова Євгена згідно якого ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2022 року (справа № 947/39451/21, провадження № 1-кс/947/3058/22) скеровано постанову про закриття кримінального провадження № 0001066 від 20.12.2016 року за ознаками ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 388 КК України. Згідно супровідного листа останній зареєстровано за номером №16-05-10372-22 від 05.08.22 року (а.с.95).

З огляду на досліджені матеріали, судом встановлено, що слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві Іванніковим Євгеном на виконання ухвали суду від 15.04.2022 року було здійснено направлення копії постанови ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2021 року (справа № 487/6061/20, провадження № 1-кс/487/913/21 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві щодо не визнання цивільним позивачем у кримінальному провадженні № 0001066 відмовлено.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом із тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї зі складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач не довів належними і допустимими доказами факту завдання йому моральної шкоди внаслідок не направлення слідчим йому постанови про закриття кримінального провадження від 30.06.2021 р., як наслідок не виконання останнім ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 15.04.2022 року, якою й було зобов`язано слідчого здійснити дані дії щодо направлення постанови позивачу, оскільки, як встановлено матеріалами справи (а.с.95) слідчим копію постанови було направлено ОСОБА_1 .

Її не отримання позивачем з тих чи інших підстав, не можуть бути доказами бездіяльності слідчого. А відтак, судом не встановлено причинного зв`язку між діями/бездіяльністю слідчого та настанням тих негативних наслідків, на які посилається позивач.

Факт не отримання позивачем постанови про закриття кримінального провадження, яку він має намір оскаржити, не доводить заподіяння йому маральної шкоди та не підтверджує наявності причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю слідчого, оскільки постанову, як встановлено матеріалами справи було направлено ОСОБА_1 .

Крім іншого, судом не можуть бути прийняті до уваги твердження позивача щодо визначення розміру моральної шкоди, з підстав принципів встановлених практикою Європейського суду, де зазначено, що держава має запровадити адекватне й достатнє відшкодування за невиконання або затримку у виконанні рішень національних судів у розмірі 2 500 євро, що становить 90 000 гривень, оскільки, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що обставини викладені позивачем у позові, в ході розгляду справи свого підтвердження не знайшли, спростовані матеріалами справи, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно заявленим вимогам, у разі відмови у задоволені позову - на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76-84, 141, 258, 259, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 23, 1167, 1174 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві про відшкодування моральної шкоди, завданої службовою особою державного органу залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 22.09.2023р.

Суддя: