ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7097/23 Справа № 173/748/21 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Верхньодніпровської міської ради, Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту батьківства

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про встановлення батьківства до відповідача ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки і піклування Верхньодніпровської міської ради і Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Згідно заявлених позовних вимог за уточненою позовною заявою позивач просить визнати його батьком дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язати Верхньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) внести зміни до актового запису № 70 від 14 квітня 2009 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке зареєстроване відділом реєстрації актів цивільного стану Верхньодніпровського районного управління юстиції, відомості про матір залишити без змін та внести зміни до актового запису № 105 від 09 вересня 2014 про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке зареєстроване відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Верхньодніпровського районного управління юстиції, відомості про матір залишити без змін. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. В період з 2001 року по 2005 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 шлюб між ними був зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 109. 25 квітня 2005 року шлюб між ними був розірваний за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області. Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою продовжили проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Починаючи з травня 2005 року вони проживали в АДРЕСА_1 період спільного проживання в них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Запис про батька в свідоцтві про народження сина вчинений зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. Через деякий час він з відповідачкою та їхнім сином переїхали у нове помешкання за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у них з відповідачкою народилась донька ОСОБА_3 . Запис про батька в свідоцтві про народження доньки вчинений зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. В подальшому їхнє спільне життя з відповідачкою не склалося. Причиною розпаду сімейних відносин стали різні погляди на життя та цінності через що постійно виникали сварки. Вони переконались, що втратили спільні інтереси і з червня 2020 року припинили фактичні шлюбні відносини та почали проживати окремо. Діти залишились проживати з ним та знаходяться на його повному утриманні. Він є їх справжнім батьком. Однак йому стало відомо, що його дружина ініціювала питання в органах опіки і піклування про відібрання у нього їхніх спільних дітей з метою отримання аліментів. Приводом для відібрання дітей зі слів його колишньої дружини є те, що відомості про батька дітей в свідоцтвах про їх народження записані відповідно до ст. 135 СК України. З таким станом речей він не погоджується та бажає встановити своє батьківство по відношенню до дітей, що й стало підставою звернення до суду (а.с.а.с.1-4, 60-64).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки і піклування при виконавчому комітеті Верхньодніпровської міської ради, Верхньодніпровський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту батьківства - відмовлено (а.с.141-16).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , просила рішення суду змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення абзац наступного змісту: «Крім того позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України - У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Таким чином факт батьківства встановлюється лише щодо померлої особи, а позивач по справі є живим, відповідно позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права.» (а.с.155-156).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації народжень 14.04.2009 року зроблений актовий запис № 70, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_3 , про що в книзі реєстрації народжень 09.09.2014 року зроблений актовий запис № 105, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини.

В свідоцтвах про народження дітей батьком дітей записаний - ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , розірваний 25 квітня 2005 року про що зроблений актовий запис за № 70.

За доводами позивача, викладеними в позовній заяві, останній посилається на те, що в період з 2001 року по 2005 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , зареєстрованому Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 109.

25 квітня 2005 року шлюб між ними був розірваний за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Після розірвання шлюбу вони з відповідачкою продовжили проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Починаючи з травня 2005 року вони проживали в АДРЕСА_1 . Через деякий час він з відповідачкою та їхнім сином переїхали у нове помешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

Також позивач посилається на те, що в період спільного проживання у нього з відповідачкою народи лось двоє дітей: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 і донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі слів позивача запис про батька дітей вчинений зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України, проте будь-яких доказів даного факту позивачем не надано. Проте позивач вважає себе батьком цих дітей та бажає встановити своєї батьківство по відношенню до них.

З метою підтвердження батьківства позивачем був наданий висновок спеціаліста № 869 від 20.09.2021 року, згідно до якого зазначається, що відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічної матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено. що у обох дітей серед досліджених локусів не виявлено алелів, які б не виявились у припустимого батька.

Таким чином встановлено, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вірогідність того, що гр. ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даного дослідження складає не менше 99.999%.

Таким чином встановлено, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вірогідність того, що гр. ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даного дослідження складає не менше 99.9999%»

В свою чергу відповідач заперечує батьківство позивача щодо дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач в судовому засіданні навіть не надав переконливих пояснень, щодо спільного проживання з відповідачкою після розірвання шлюбу та народження у них спільних дітей, вказуючи на те, що відповідачка є «випадковою жінкою».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив, що наданий позивачем висновок спеціаліста відділення судово-медичної генетики не є належним та допустимим доказом у даному спорі, оскільки в ньому не зазначено про те, що експерт (спеціаліст) обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та не зазначено, що даний висновок підготовлений для подання до суду, а позивач не надав жодного іншого належного і допустимого доказу на підставі якого б суд зміг би ухвалити рішення про визнання батьківства позивача стосовно дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, суд 1 інстанції зазначив, що позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України - У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Таким чином факт батьківства встановлюється лише щодо померлої особи, а позивач по справі є живим, відповідно позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права.

Позивач рішення суду не оскаржив.

Відповідач ОСОБА_5 в своїй скарзі посилається на те, що мотивувальна частина оскаржуваного рішення у своєму змісті містить висновки, які не підтверджені матеріалами справи.

Так, в оскаржуваному рішенні судом 1 інстанції зазначено, що позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України - У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Таким чином факт батьківства встановлюється лише щодо померлої особи, а позивач по справі є живим, відповідно позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права.

Предметом позову ОСОБА_1 було саме визнання його батьком дітей, а не встановлення батьківства, оскільки в своїй позовній заяві та уточненій позовній заяві він посилання на приписи ст. 128 СК України, а не на ст. 130СК України.

Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 128 СК України - за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Верховний суд у постанові від 31.05.2023 року (справа №504/2490/19) зазначив наступне.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, то суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює їх правильну правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Необхідність дотримання принципу підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), в якій зазначено, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

З аналізу наведених норм процесуального права вбачається, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту, якщо позивач обґрунтовувала цим свої позовні вимоги, проте помилково посилалась на певні норми права.

Як вже встановлено, позивач звернувся до суду з позовом про встановлення батьківства посилаючись на приписи ст. 128 СК України та просив суд визнати його батьком дітей, отже дана справа розглядалася за правилами ст. 128 СК України, тобто батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду, а тому посилання в мотивувальній частині рішення на приписи ст. 130 СК України, як не належний спосіб захисту, є безпідставними.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновків про задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини рішення абзац наступного змісту: Крім того позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України - У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Таким чином факт батьківства встановлюється лише щодо померлої особи, а позивач по справі є живим, відповідно позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права.

За положеннями частин 1 та 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду змінено, апеляційна скарга задоволена, з позивача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1389,24 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., всього - 2889,24 грн.

Керуючись ст. 259, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року - змінити, виключивши в мотивувальній частині рішення суду абзац наступного змісту: «Крім того позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 130 СК України - У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Таким чином факт батьківства встановлюється лише щодо померлої особи, а позивач по справі є живим, відповідно позивачем обраний неналежний спосіб захисту порушеного права.»

Стягнути зі ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1389,24 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн., а всього 2889,24 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: