Справа № 352/2675/21
Провадження № 22-ц/4808/997/23
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р.Р.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Девляшевського В.А.,

суддів: Баркова В.М., Луганської В.М.,

секретаря Возняк В.Д.

з участю представника ОСОБА_1 - Малетина А.Я. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене головуючим суддею Струтинським Р.Р. 31 травня 2023 року, повний текст якого виготовлено 08 червня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про оспорення батьківства та виключення відомостей з актового запису,

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про оспорення батьківства та виключення відомостей з актового запису.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що між сторонами 12 березня 2016 року було укладено шлюб, який 17 травня 2016 року розірваний на підставі поданих ними заяв до Тисменицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області. В кінці листопада позивач довідався, що відповідачка ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_4 . Відповідно до актового запису №14 від 08 листопада 2016 року, вчиненого виконкомом Павлівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області батьком дитини було зареєстровано позивача. Однак, про вагітність і народження дитини колишня дружина позивача не повідомляла. Натомість, звернулась в суд з позовом про позбавлення його батьківських прав, який був задоволений рішенням Тисменицького районного суду від 24 жовтня 2018 року. На думку позивача, це свідчить про те, що він не є біологічним батьком дитини.

За наведених обставин просив виключити відомості про нього, як батька дитини з актового запису №14 від 08 листопада 2016 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесеного виконкомом Павлівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.

Рішенням Тисменицького районного суду від 31 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що оскаржуване рішення ґрунтується виключно на висновку експерта від 23 листопада 2022 року №СЕ-19/109-22//11437-БД, в якому зазначено, що ОСОБА_1 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , біологічною матір`ю якого є ОСОБА_3 , ймовірність чого складає 99,9999%. Проте, суд проігнорував заперечення сторони відповідача з приводу проведення вказаної експертизи. Вважає, що суд безпідставно відмовив у клопотанні про призначення повторної експертизи в іншому закладі, оскільки у його довірителя були обґрунтовані підозри в необ`єктивності експерта експертної установи, визначеної судом.

За наведених обставин просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

21 вересня 2023 року на електронну адресу суду надійшов відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу без долучених доказів направлення відзиву іншим учасникам справи, тому апеляційний суд не бере до уваги вказаний відзив.

В судове засідання відповідачка не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відтак, відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у її відсутності не встановлено.

Згідно ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 15 вересня 2023 року розгляд справи здійснюється в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Малетин А.Я. в режимі відеоконференції доводи апеляційної скарги підтримав. Після оголошення резолютивної частини ухвали про відмову в задоволенні клопотання про призначення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи та ухвали про відмову в відводі суду пояснень по суті справи не надав, вважаючи суд упередженим та не погоджуючись з діями доповідача

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, посилання представника апелянта на необ`єктивний висновок судової експертизи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з огляду на таке.

За положеннями частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав, що позивач ОСОБА_1 є біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , що підтверджується висновком експерта, а отже немає підстав для виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Тисменицького районного суду від 24.10.2018, ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З даного рішення встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 17.05.2016 (а.с. 6-10).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з копії свідоцтва про народження, виданого 08.11.2016 серія НОМЕР_1 виконкомом Павлівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , його батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.5).

Ухвалою Тисменицького районного суду від 09 червня 2022 року призначено у даній справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступне запитання: 1) Чи може ОСОБА_1 бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічною матір`ю якого є ОСОБА_3 .?

Проведення експертизи доручено судовому експерту Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України та попереджено його про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладеного на нього обов`язку.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 липня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Малетина А.Я. залишено без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду від 09 червня 2022 року - без змін.

Згідно висновку експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України Семчук А.О. №СЕ-19/109-22/11437-БД від 23 листопада 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічною матір`ю якого є ОСОБА_3 . Ймовірність даної події складає 99,9999% (а.с.113-115).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про призначення у справі повторної судової молекулярно-генетичної експертизи відмовлено.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Ухвалюючи рішення в справі М. С. проти України від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Статею 136 СК України передбачена можливість оспорювати батьківство лише особою, яка записана батьком дитини, а статтею 138 СК України можливість оспорювати батьківство лише матір`ю дитини та лише у тому випадку, якщо інша особа подала заяву про своє батьківство. Будь-яких інших суб`єктів оспорення батьківства законодавцем не визначено.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорювання батьківства можливе лише після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається.

Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком, і дитиною. У разі доведення цієї обставини, суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Такі висновки зроблені в постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 757/26284/14-ц.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд вважав позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не доведені належними доказами. При цьому суд взяв до уваги висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, у якому зазначено, що ймовірність кровного споріднення між заявленим передбачуваним батьком та дитиною становить не нижче 99,9999 %.

З таким висновком колегія суддів погоджується та вважає, що суд надав правильну оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам, дослідив обставини, які входять в предмет доказування у цій справі, та ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів враховує, що клопотання про проведення судової експертизи було ініційовано стороною позивача, експерт повідомлений про кримінальну відповідальність, передбачену статтями 384, 385 КК України, відповіді на подані судом запитання були надані експертом у повному обсязі, відтак, підстави вважати висновок неналежним доказом відсутні.

Сумнівів у правильності висновку експерта не встановлено, а позивач не довів, що висновок є недостатньо обґрунтований чи суперечить іншим матеріалам справи, чи істотно порушені норми процесуального права, які регламентують призначення і проведення експертизи.

При цьому доводи заявника про необхідність проведення повторної експертизи є безпідставними та зводяться виключно до незгоди заявника з оскаржуваним судовим рішенням.

Судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

Підстав для скасування рішення суду за наведених апелянтом доводів немає.

З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389 , 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 31 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Барков

В.М. Луганська

Повний текст постанови виготовлено 26 вересня 2023 року.