Справа № 158/2093/23
Провадження № 2/0158/469/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ЗАОЧНЕ/

18 вересня 2023 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суду Волинської області у складі:

головуючого судді Польової М.М.,

з участю секретаря судового засідання Сороки І.Є.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО», треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денис Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення безпідставно набутих коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО» (ТОВ «НЕССО»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович (далі приватний нотаріус Баршацький І.В.), приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денис Олегович (далі приватний виконавець Єфіменко Д.О.), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернення безпідставно набутих коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.09.2020 приватним нотаріусом Баршицьким І.В. вчинено виконавчий напис №9498 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0-1 від 16.03.2020, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс інновація» (далі ТОВ «ФК «Фінанс інновація»), яке змінило назву на ТОВ «НЕССО». Даний виконавчий напис був пред`явлений до виконання до приватного виконавця Єфіменка Д.О.

Позивач зазначає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги та вчинив його з порушенням норм чинного законодавства.

Крім того, позивач вважає безпідставним стягнення 13.06.2023 приватним виконавцем Єфіменко Д.О. з рахунку ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №63171658 коштів у розмірі 14 304,80 грн.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 04.07.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 17.07.2023 постановлено здійснювати розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його представник у судове засідання не прибули, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав, щодо винесення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача у судове засідання повторно не прибув, хоча відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неприбуття суд не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Треті особи в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, пояснень до суду не подали.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 18.09.2023 постановлено здійснювати заочний розгляд справи.

Крім того, оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Так, судом встановлено, що 19.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. за реєстровим №9498 вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінанс інновація» заборгованості за договором №0-1 від 16.03.2020, який укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Фінанс інновація» в загальному розмірі 8728,00 грн., з яких: 1600,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7128,00 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Також стягнено плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 1100 грн. Загальна заборгованість боржника за даним виконавчим написом становить 9828,00 грн. (а.с.11).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Д.О. від 01.10.2020 відкрито виконавче провадження №63171658 з виконання виконавчого напису №9498 від 19.09.2020 (а.с.12-13).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Зважаючи на наведене, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.10.2018 у справі №405/1015/17.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення з боржника за виконавчим написом нотаріуса.

Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №759/6167/18.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.

В матеріалах справи відсутні банківські виписки відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», чи хоча би розрахунок заборгованості, з яких можливо встановити розмір боргу, що складається заборгованості по кредиту та простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам, на які претендував кредитор.

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, відповідачем не спростовано доводи позивача, не доведено безспірність розміру заборгованості за кредитом, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18.

Також судом не встановлено факт направлення боржнику повідомлення про порушення кредитних зобов`язань і, як наслідок, надання можливості ліквідувати допущені порушення чи оскаржити вимогу у судовому порядку або подати заперечення кредитору.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно» для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Отже, приватний нотаріус станом на 19.09.2020 не мав права вчиняти виконавчий напис про стягнення простроченої заборгованості, що випливає з кредитних відносин, оскільки на той час в нотаріуса вже були відсутні правові підстави для цього.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вчинений виконавчий напис приватного нотаріуса необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, а позов в цій частині слід задовольнити.

Крім того, судом встановлено, що на підставі виконавчого напису №9498 від 19.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., 01.10.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменком Д.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63171658 (а.с.12-13).

Відповідно до копії квитанції №2 з рахунку ОСОБА_1 13.06.2023 стягнуто 14 304,80 грн. на рахунок приватного виконавця Єфіменка Д.О. (а.с.39-40).

Виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису за реєстровим №9498, виданого 19.09.2020 приватним нотаріусом Баршацьким І.В. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ТОВ «ФК «Фінанс інновація» коштів у розмірі 9828,00 грн. закінчено, що підтверджується копією постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Д.О. від 14.06.2023 про закінчення виконавчого провадження №63171658 (а.с.15).

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а) набуття або збереження майна;

б) набуття або збереження за рахунок іншої особи;

в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц та у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №201/6498/20.

Таким чином, оскільки виконавчий напис нотаріуса був визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому, на думку суду, набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису є безпідставним як на час набуття, так і на моменту розгляду справи.

Разом з тим, відповідно до повідомлення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Єфіменка Д.О. з ОСОБА_1 за виконавчим провадженням №63171658 було стягнуто: 9828,00 грн. кошти, які перераховані стягувачу ТОВ «ФК «Фінанс Іновація»; 982,80 грн. винагороду приватного виконавця та 3494,00 витрати виконавчого провадження (а.с.33).

Доказів про повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 9828,00 грн. відповідачем суду не надано.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Згідно із статтею 45 Закону України «Про виконавче провадження» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

При цьому, в силу положень частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

За змістом ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою ч. 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справах №921/16/14-г/15 (провадження №12-93гс18) та №127/9870/16-ц (провадження №14-166цс18), від 28.11.2018 у справі №2-01575/11 (провадження №14-425цс18), від 13.03.2019 у справі №545/2246/15-ц (провадження №14-639цс18), від 03.04.2019 у справах №370/1288/15 (провадження №14-612цс18) та 10.04.2019 у справі №766/740/17-ц (провадження №14-664цс18).

Наведене, у свою чергу, свідчить про те, що питання про повернення боржнику стягнутої приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Єфіменком Д.О. винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження має вирішуватися не в порядку стягнення безпідставно набутих коштів.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.03.2021 у справі №296/7644/17.

Відомості щодо звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на рішення, дію або бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження та ухвалення стосовного вказаного питання судового рішення в матеріалах справи відсутні, а відтак відсутні будь-які підстави, за яких суд міг би встановити факт порушення приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів в розмірі 4476,80 грн. (винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження) задоволенню не підлягають.

Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у загальному розмірі 2147,20 грн., який був сплачений позивачем при подані позову відповідно до квитанцій №12384 та №12385 від 15.06.2023.2023 (а.с.1-2).

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3500 грн., суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 3 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно із ч. 5 та ч. 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду наступні документи: 1) копію договору про надання правової допомоги №50/22 від 30.12.2022; 2) копію додатка №1 до договору про надання правової допомоги №50/22 від 30.12.2022; 3) копію акта виконаних робіт від 21.06.2023 на загальну суму 3500 грн.; 4) копію квитанції до прибуткового касового ордера №50 від 30.12.2022, що підтверджує оплату послуг в розмірі 3500 грн. (а.с.16-19).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат. А відтак, виходячи з того, що ОСОБА_1 є позивачем, а позов задоволено, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на його користь.

Керуючись статтями 4, 7, 10, 12, 13, 76, 77, 141, 158, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 19 вересня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, зареєстрований в реєстрі за №9498, щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 9828 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 00 копійок за кредитним договором №0-1 від 16 березня 2020 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у розмірі 9828 (дев`ять тисяч вісімсот двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Ківерцівським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕССО» (03110, м. Київ, вул. Пироговського Олександра, буд. 19, корп. 6; ).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович (01034, м. Київ, вул. Рейтарська, пров. Георгіївський, буд. 6-3А, кімната 4-5);

приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Єфіменко Денис Олегович (04073, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 172, офіс 65).

Суддя Ківерцівського районного суду М.М. Польова