Справа № 545/3480/23
Провадження № 2-з/545/38/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.09.2023 року Суддя Полтавського районного суду Полтавської області Потетій А.Г., ознайомившись з матеріалами за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту та відновлення чинності попереднього заповіту,

в с т а н о в и в :

20.09.2023 року представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся в Полтавський районний суд Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту та відновлення чинності попереднього заповіту.

Звертаючись до Полтавського районного суду представник позивача покликається на виключну підсудність, яка передбачає подання позовів з приводу нерухомого майна за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Однак дана правова норма не може застосовуватися при визначенні підсудності пред`явленого позову, оскільки у ньому ставиться питання визнання недійсним заповіту, а не визнання права позивачки на нерухоме майно.

Відповідно до положень ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Місце проживання відповідачки ОСОБА_2 згідно позову, АДРЕСА_1 , що є територією Октябрського районного суду м. Полтава.

Дослідивши матеріали позовної заяви, виключна підсудність не може застосовуватися при визначенні підсудності пред`явленого позову, оскільки у ньому ставиться питання визнання недійсним заповіту та визнання права на спадкування, які по своїй правовій природі є немайновими вимогами, а не визнання права позивачки на нерухоме майно. Таким чином, позов про визнання заповіту недійсним та визнання права на спадкування не повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, оскільки спір між сторонами виникає не з приводу нерухомого майна, а щодо дійсності заповіту та визнання права на спадкування. За результатом розгляду даної категорії справ, в разі задоволення позову, у позивача може виникнути право на спадкування, а не речове право на спадкове майно.

Згідно постанови Верховного Суду від 13 квітня 2022 року у справі №373/118/20 зазначено наступне: «виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Якщо пред`явлено позов про право власності на кілька приміщень, розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох об`єктів нерухомості у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких встановлено виключну підсудність, то позов пред`являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Позов про визнання заповіту недійсним не повинен розглядатися за правилами виключної підсудності, оскільки спір між сторонами виникає не з приводу нерухомого майна, а щодо дійсності заповіту. За результатом розгляду даної категорії справ, в разі задоволення позову, у позивача може виникнути право на спадкування, а не речове право на спадкове майно.

Така позиція відповідає висновкам Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ВССУ, зробленим в Аналізі судової практики внаслідок застосування судами роз`яснень, викладених у постанові Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 23.01.2017р., пункт 15 якого не передбачає застосування виключної підсудності до вимог про визнання заповіту недійсним.

Отже представником позивача поданий в суд позов з порушенням правил територіальної підсудності.

Згідно ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Таким чином, ЦПК України, передбачає виключну підсудність справи у випадку, якщо спір виник з приводу нерухомого майна.

Згідно статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо, зокрема, справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Дана справа має бути підсудна Октябрському районному суду м. Полтава на підставі положень статті 27 ЦПК України, оскільки зі змісту позовної заяви, а також вимог вказаної позовної заяви вбачається, що позивач просила визнати недійсним заповіт та відновити дію попереднього заповіту, проте вказані вимоги не є вимогами майнового характеру. При цьому позовна заява не містить вимог про визнання права власності на конкретне нерухоме майно, що розташована на території Полтавського району в порядку спадкування, позивачем дану вимогу не було заявлено.

Тому позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту та відновлення чинності попереднього заповіту підлягає направленню у належний суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідача.

Разом з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову, яка також підлягає направленню на розгляд до Октябрського районного суду м. Полтави.

Керуючись ст.ст. 27-31 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовну заяву подану представником Коркішко Олександр Володимирович в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту та відновлення чинності попереднього заповіту та подану заяву представником Коркішко О.В. інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову - направити на розгляд до Октябрського районного суду м. Полтава.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: А.Г. Потетій