Справа № 368/610/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2023 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:

Головуючий - суддя Закаблук О.В.

При секретарі - Токовенко Н.О.

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлик Київської області в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа, - Дарницький відділ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), - на рішення державної виконавчої служби, суд, -

В С Т А Н О В И В :

24.05.2023 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла скарга ОСОБА_1 , заінтересована особа, - Дарницький відділ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), - на рішення державної виконавчої служби, в прохальній частині якої скаржник просив суд винести рішення, на підставі якого:

1. Зобов`язати посадових осіб Данницького відділу державної виконавчої служби у м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт із усього майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ), що накладений в межах виконавчого провадження № 53904745 (номер запису про обтяження 20686268 від 31.05.2017 року).

2. Зобов`язати посадових осіб Данницького відділу державної виконавчої служби у м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виключити відомості про ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ), з реєстру боржників у виконавчому провадженні 53904745.

Вищевказані вимоги скаржник в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними обставинами та нормами права:

- У провадженні Данницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - ДВС), у період з 11.05.2017 р. по 02.11.2017 р. перебував виконавчий лист Кагарлицького районного суду № 379/1271/16- к від 06.03.2017 року про конфіскацію на користь держави всього належного майна ОСОБА_1 .

Так, на виконання вказаного виконавчого листа, головним державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Валявським Олександром Анатолійовичем 11.05.2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Також 11.05.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, відповідно до якої було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 .

02.11.2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, оскільки в ході проведення виконавчих дій майно боржника, яке підлягає конфіскації на корись держави, - не виявлено, згідно відповіді Регіонального сервісного центру № 8045 МВС України у м. Києві за боржником транспортних засобів не зареєстровано, згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником нерухоме майно не зареєстроване, згідно інформації з ДФС боржник відкритих рахунків не має, до Державних реєстрів рухомого та нерухомого майна внесено записи про обтяження.

Звернувшись до ДВС із заявою щодо зняття арешту за майна, листом від 15.05.2023 року № 53904745/2 ДВС надало наступну відповідь:

- «Перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - автоматизована система) з`ясовано, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 53904745 за виконавчим листом Кагарлицького районного суду Київської області № 379/1271/16-к від 06.03.2017 про конфіскацію на користь держави всього належного ОСОБА_1 майна.

11.05.2017 державним виконавцем Валявським О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

При цьому, відповідно до приписів частини п`ятої статті 9 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №l404-VHI), пункту 2 розділу XI Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5, Системою внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

11.05.2017 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Відповідні записи про обтяження внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 20686268, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 16293600.

В подальшому, як вбачається з відомостей автоматизованої системи, в ході проведення зиконавчих дій майно боржника, яке підлягає конфіскації на корись держави, - не виявлено, згідно відповіді Регіонального сервісного центру № 8045 МВС України у м. Києві за боржником транспортних засобів не зареєстровано, згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником нерухоме майно не зареєстроване, згідно інформацій з ДФС боржник відкритих рахунків не має, до Державних реєстрів рухомого та нерухомого майна внесено записи про обтяження.

З огляду на вищевикладене, 02.11.2017 державним виконавцем, керуючись пунктом 2 частини і статті 37 Закону № 1404-VIII, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Повторно вказаний виконавчий документ до відділу не надходив та станом на 15.05.2023 на примусовому виконанні не перебуває.

Зауважимо, що відповідно до статей 37, 40 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документу стягувачеві за вказаних обставин не має наслідком скасування заходів примусового виконання рішення (зняття арешту).

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено частиною 4 статтею 59 Закону № 1404-VIII. Частиною п`ятою цієї статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Крім цього, пунктом 23 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, передбачено, що за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників. При цьому, постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, порушене Вами питання про зняття арешту та виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників підлягають вирішенню у судовому порядку".

Разом із цим вважає відмову ДВС щодо зняття арешту з майна боржника протиправною, виходячи з наступного:

- У відповідності до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404 - VIII (далі - Закон № 1404 - VІІІ), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження", - під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Процедура накладення арешту на майно боржника врегульована ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" станом на момент винесення постанови про повернення виконавчого додумента стягувачу від 02.11.2017 року, Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ч.2 ст. 40 Закону № 1404 - VІІІ).

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом (ч. 3 ст. 40 Закону № 1404 - VIII).

Згідно із положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання ріціень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Водночас наразі спір виник у зв`язку з тим, що на заяву скаржника про зняття арешту у зв`язку з виконання виконавчого документу поза межами виконавчого провадження державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника, шо узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.07.2022 року, у справі № 2/0301/806/11.

За таких обставин, стаття 37 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Слід зазначити, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження", щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав .тюдини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність ного застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів трава власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Викладені у цій заяві мотиви узгоджуються дз висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-198осв21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-1816осв19) та від 13.07.2022 року у справі № 2/3001/806/11 (провадження № 61-3814св22).

Крім того, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження, - є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постанові КЦС ВС від 12.10.2022 № 203/3435/21 (61-5467св22).

За таких обставин та враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, вважаю, невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, а відтак вимоги скарги підлягають задоволенню.

Згідно ч.2 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції..

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону № 1404 - VІІІ, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, уваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України e разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 74 Закону № 1404 - VІІІ).

Враховуючи викладене, на підставі ст. 55 Конституції України, ст. ст. 16, 19, 68-70, 74 Закону України "Про виконавче провадження", ст. ст. 27, 42, 447-451 ЦПК України, - скаржник просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині скарги.

24.05.2023 року автоматизованою системою документообігу суду для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/610/23, провадження № 4 - с/368/12/23.

30.05.2023 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 447, 448, 450 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду на 11 год. 00 хв. 27.06.2023 року.

05.06.2023 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло письмове пояснення від заінтересованої особи, - Дарницького відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), наступного змісту:

- В провадженні Кагарлицького районного суду Київської області перебуває справа № 368/610/23 за скаргою адвоката Матюшенкова Дмитра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи.

31.05.2023 до відділу надійшла судова повістка про виклик до суду від 30.05.2023 справа № 368/610/23, відповідно до якої Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (далі - відділ) викликається до суду як особа, відносно якої вирішується питання, на 27.06.2023.

З офіційного веб-порталу «Судова влада» з`ясовано, що судова справа № 368/610/23 стосується скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби. Сторонами спору визначено - відділ, ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 .

Слід зазначити, що станом на 02.06.2023 копія скарги адвоката Матюшенкова Дмитра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до відділу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншці посадової особи до відділу не надходила, стороною не подавалася, що виключає можливість надання пояснень по суті заявлених скаржником обставин.

Також, вказані документи (скарга) відсутні серед документів по провадженню № 4-с/368/12/23 до справи № 368/610/23 від 24.05.2023 у системі «Електронний суд».

Проте, перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - автоматизована система) з`ясовано, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 53904745 за виконавчим листом Кагарлицького районного суду Київської області № 379/1271/16 - к від 06.03.2017 про конфіскацію на користь держави всього належного ОСОБА_1 майна.

11.05.2017 державним виконавцем Валявським O.A. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

При цьому, відповідно до приписів частини п`ятої статті 9 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), пункту 2 розділу XI Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5, Системою внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

11.05.2017 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Відповідні записи про обтяження внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 20686268, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 16293600.

Зауважимо, шо частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено. ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої цієї статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження маЄ право, зокрема: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, шо здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1404 - VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII інструкції з організації примусового виконання рішень, розпочинаючи виконання рішення, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону.

Частиною першою статті 48 Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Зважаючи на вищевикладене, - винесення державним виконавцем 11.05.2017 постанови про арешт майна боржника здійснено в порядок та спосіб визначений Законом № 1404 - VIII та на виконаним приписів останнього, а отже рощінення такої дії як незаконної чи неправомірної є абсурдним.

В подальшому, як вбачається з відомостей автоматизованої системи, в ході проведення виконавчих дій майно боржника, яке підлягає конфіскації на корись держави не зиявлено, згідно відповіді Регіонального сервісного центру № 8045 МВС України у м. Києві за боржником транспортних засобів не зареєстровано, згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником нерухоме майно не зареєстроване, згідно інформації з ДФС боржник відкритих рахунків не має, до Державних реєстрів рухомого та нерухомого майна внесено записи про обтяження.

З огляду на вншевикладене, 02.11.2017 державним виконавцем, керуючись пунктом 2 частини І статті 37 Закону №1404-VIII, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Повторно вказаний виконавчий документ до відділу не надходив та станом на 02.06.2023 на примусовому виконанні не перебуває.

Зауважимо, що відповідно до статей 37, 40 Закону № 1404 VIII повернення виконавчого документу стягувачеві до вказаних обставин не має наслідком скасування заходів примусового виконання рішення (зняття арешту).

Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначено частиною 4 статтею 59 Закону №1404-VIII. Частиною п`ятою цієї статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Крім цього, пунктом 23 розділу ІІІ нструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, передбачено, що за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників. При цьому, постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.

Зважаючи на вишевикладене, порушене питання про зняття арешту та виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників підлягає вирішенню у судовому порядку.

Аналогічна інформація надавалася відділом ОСОБА_4 на звернення (заяву) останнього від 12.05.2023 року.

Абзацом другим частини 3 статті 74 Закону № 1404-VIII визначено, що начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень мас право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальній! документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Слід зазначити, що виконання рішення (виконавчого провадження) організовано у відповідності до вимог чинного законодавства, дії (рішення) державного виконавця здійснені (прийняті) у відповідності та в порядку визначеному законом, с такими, що не суперечать вимогам Закону №1404-VII, а отже підстави для скасування останніх відсутні.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність виключних підстав, встановлених частиною 4 статті 59 Закону № 1404-VIII, а отже і повноважень на зняття виконавцем (посадовими особами органу ДВС) арешту з майна боржника.

При цьому частиною п`ятою цієї статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на правомірність дій державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження та відсутністю повноважень на самостійне вирішення порушеного скаржником питання (зняття арешту) покладення будь-яких витрат па орган державної виконавчої служби вбачаємо за недоцільне.

Зважаючи на неможливість забезпечення явки представника органу державної виконавчої служби в зазначене судове засідання з причин значної службової завантаженості, керуючись статтями 43, 131, 223, 447 - 453 Цивільного процесуального кодексу України, заінтересована особа просить суд винести судове рішення у виді ухвали, на підставі якого:

1. Долучите дане пояснення до матеріалів справи №» 368/610/23;

2. У задоволенні скарги адвоката Матюшенкова Дмитра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи, в частині витання рішень, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи неправомірними - відмовити в повному обсязі.

3. Розгляд справи за скаргою адвоката Матюшенкова Дмитра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи, в частині зняття арешту ї майна - залишаємо на розсуд суду.

4. Судові витрати покласти на Скаржника.

27.06.2023 року справу знято з розгляду в зв`язку з перебуванням головуючого судді, - судді Закаблука О.В. у відпустці, призначено наступне судове засідання на 11 год. 00 хв. 26.07.2023 року.

В судове засідання, яке відбулося 26.07.2023 року, скаржник, - ОСОБА_1 , та його представник, - адвокат Матюшенков Д.В., - не з`явилися, хоча повідомлялися судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте, - на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла письмова заява клопотання представника скаржника, в якій представник скаржника просить суд слухати справу без його участі та без участі скаржника, вимоги, викладені в прохальній частині скарги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

В судове засідання, яке відбулося 26.07.2023 року, представник заінтересованої особи, - Дарницький відділ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), - не з`явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та вимоги, викладені в прохальній частині скарги, -задовольнити, - шляхом винесення судового рішення у виді ухвали, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність:

Територіальна підсудність:

- згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, - арешт на майно був накладений в рамках виконавчого провадження № 53904745 по виконанню виконавчого листа № 368/379/1271/16 - к від 06.03.2017 року Кагарлицького районного суду Київської області про конфіскацію на користь держави всього належного ОСОБА_1 майна.

Відповідно, враховуючи вищевикладені фактичні обставини справи та норму процесуального права, що регулює підсудність в справах даної категорії, - дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце вид виключної підсудності, - спеціальна підсудність.

Предметна підсудність:

Слід зазначити, що в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Отже, оскільки Скаржник є боржником у виконавчому провадженні, цивільним процесуальним законодавством визначено спеціальний порядок захисту її прав, а саме звернення до суду зі скаргою на бездіяльність органу Державної виконавчої служби. При цьому, факт закінчення виконавчого провадження не змінює процесуального статусу боржника, а тому Скаржник позбавлена можливості в інший спосіб захистити свої права, окрім звернення до суду з цією скаргою.

Наведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 707/1530/21, у якій суд дійшов наступного висновку:

«Установивши, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, суд першої інстанції зробив обгрунтований висновок, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про те, що ОСОБА 1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме - оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Доводи касаційної скарги ОСОБА 1 стосовно того, що вона втратила статус боржника у виконавчому провадженні № 40151201 через те, що виконавче провадження було завершене, є безпідставними, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу не змінює характер правовідносин та не має значення для вирішення даного спору».

Отже, належним та ефективним способом захисту прав Скаржника ОСОБА_1 є звернення до суду з цією скаргою на бездіяльність державного виконавця, в порядку, який передбачено Розділом VIII ЦПК України, - «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Враховуючи вищевикладене, - дана справа предметно підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду першої інстанції загальної юрисдикції.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні та застосування до них норм матеріального та процесуального права:

- У провадженні Данницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - ДВС), у період з 11.05.2017 р. по 02.11.2017 р. перебував виконавчий лист Кагарлицького районного суду № 379/1271/16- к від 06.03.2017 року про конфіскацію на користь держави всього належного майна ОСОБА_1 .

11.05.2017 державним виконавцем Валявським O.A. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження для відома та виконання.

При цьому, відповідно до приписів частини п`ятої статті 9 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), пункту 2 розділу XI Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 № 2432/5, Системою внесено відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

11.05.2017 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. Відповідні записи про обтяження внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 20686268, до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 16293600.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено. ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої цієї статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема:

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, шо здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах;

- опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням;

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону № 1404 - VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 7 розділу VIII інструкції з організації примусового виконання рішень, розпочинаючи виконання рішення, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону.

Частиною першою статті 48 Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Зважаючи на вищевикладене, - винесення державним виконавцем 11.05.2017 постанови про арешт майна боржника здійснено в порядок та спосіб визначений Законом № 1404 - VIII та на виконаним приписів останнього.

В подальшому, як вбачається з відомостей автоматизованої системи, в ході проведення виконавчих дій майно боржника, яке підлягає конфіскації на корись держави не зиявлено, згідно відповіді Регіонального сервісного центру № 8045 МВС України у м. Києві за боржником транспортних засобів не зареєстровано, згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником нерухоме майно не зареєстроване, згідно інформації з ДФС боржник відкритих рахунків не має, до Державних реєстрів рухомого та нерухомого майна внесено записи про обтяження.

З огляду на вншевикладене, 02.11.2017 державним виконавцем, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Повторно вказаний виконавчий документ до відділу не надходив та станом на 02.06.2023 на примусовому виконанні не перебуває.

Відповідно, суд вважає в даному випадку, що слід застосувати наступні норми права:

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України (у редакції, чинній на момент реєстрації арешту нерухомого майна), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України (у редакції, чинній на момент реєстрації арешту нерухомого майна), якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, речові права на нерухоме майно та їх обтяження підлягають державній реєстрації та є чинними з моменту державної реєстрації до моменту скасування відповідного реєстраційного запису.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначається Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ, який діяв на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу та на час закриття виконавчого провадження.

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (тут і далі - у редакції, чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у за язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже, вищевказаними положеннями закону на державного виконавця покладено обов`язок щодо зняття (скасування) арешту майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження.

При цьому, матеріали виконавчого провадження, в якому було накладено арешт на квартиру, - знищені за строком зберігання, а тому з`ясувати з яких підстав виконавчий документ був повернений стягувачу та встановити інші відомості виконавчого провадження, які мають значення для вирішення скарги, на даний час неможливо.

Як наслідок, - запис про існування арешту майна, - досі міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, - що, на думку суду, - порушує права Скаржника.

На думку суду, - тривале (протягом майже шести років) непред`явлення виконавчого листа до виконання стягувачем свідчить про втрату останнім інтересу як до виконавчого провадження, так і до стягнення боргу в цілому, що свідчить про відсутність перешкод для зняття арешту з майна Скаржника.

Існування незнятого арешту на майно Скаржника порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (ст. 41 Конституції України).

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зміст цієї статті полягає, серед іншого, в тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

З огляду на викладене, наявність чинного арешту на майно, накладеного багато років тому та не анульованого, - поза сумнівом, - порушує законні права та інтереси Скаржника.

Системний аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" вказує на те, що посадові особи органу ДВС діють лише в рамках відкритих виконавчих проваджень, а повноваження державного виконавця як щодо накладення арешту на майно, так і щодо його скасування можуть бути реалізовані ним винятково під час здійснення виконавчого провадження. Отже, накладений арешт на майно боржника підлягає зняттю (скасуванню) органом ДВС саме в рамках виконавчого провадження.

Разом з тим, законні права та інтереси Скаржника, за захистом яких він звернувся до суду, порушуються наявністю у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформації про державну реєстрацію обтяження, а саме арешту нерухомого майна, власником якого є Скаржник.

Наведене свідчить, що є всі підстави для зняття арешту за рішенням суду.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 5 частини першої статті 2 цього Закону: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають, зокрема, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

При цьому необхідно зазначити, що обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Законом до обтяжень віднесені: заборона відчуження, арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження.

Статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі:

1) рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили;

2) рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно;

3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна;

4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду;

5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката;

6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном;

7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», визначено підстави зняття арешту з майна боржника, якими є:

1) отриманню виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб єкта оціночної діяльності - суб 'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно- промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

За змістом частини 5 цієї статті, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Отже, обтяження припиняються на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження.

Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили.

Застосування судом норм процесуального права:

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

- Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

- Згідно п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Отже, - за змістом ст. 449 Цивільного процесуального кодексу України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

- Згідно ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

- Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

- Згідно ч. 1 ст. 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Що стосується письмового пояснення Дарницького відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), то суд зазначає наступне:

- Так, у прохальній частині пояснення вищевказаного органу виконавчої служби зазначено прохання - у задоволенні скарги адвоката Матюшенкова Дмитра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи, в частині витання рішень, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи неправомірними - відмовити в повному обсязі.

Проте, - такої вимоги скаржник в прохальній частині скарги не ставить, а тому суд не може вийти за межі заявлених вимог в прохальній частині скарги.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 1, 2, ч. 1 ст. 3, ст. 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404-VІІІ), п. 1 ч. 1 ст. 258, ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259 261, 263 265, 268 ч. 1 ст. 447, ч. 2 ст. 448, ст. 450, ч.ч. 1, 2, ст. 451, ч. 1 ст. 453 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа, - Дарницький відділ Державної виконавчої служби у м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), - на рішення державної виконавчої служби, - задовольнити.

Зобов`язати посадових осіб Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), (02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, 16, ), скасувати арешт із усього майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ), що накладений в межах виконавчого провадження № 53904745 (номер запису про обтяження 20686268 від 31.05.2017 року).

Зобов`язати посадових осіб Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), (02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, 16, ), виключити відомості про ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 ), з реєстру боржників у виконавчому провадженні 53904745.

В разі набрання даною ухвалою законної сили, - на підставі ч. 1 ст. 453 ЦПК України зобов`язати Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), (02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, 16, ), - не пізніше, ніж у десятиденний строк з дня одержання даної ухвали (такої, яка набрала законної сили), - повідомити Кагарлицький районний суд Київської області, (09201, Київська область, м. Кагарлик, вул. Володимира Великого, 3), та скаржника, - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), - про виконання ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку на підставі ч. 2 ст. 352, п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 354 учасник справи, якому повне текст ухвали суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на повнолення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5 Перехідних Положень ЦПК України від 03 жовтня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно, ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області з моменту проголошення, а учасниками процесу, які не були присутні в залі судового засідання під час проголошення ухвали, - протягом п`ятнадцяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: О.В. Закаблук