Справа № 369/6835/21
Провадження № 2/369/599/23
05.09.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І. О.,
при секретарі Цукаревій К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Ю.Ес.Ай.» про стягнення страхового відшкодування,-
На підставі наведеного, просили суд:
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 9 446,00 грн.
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 277,17 грн, три відсотки річних у розмірі 61, 33 грн, інфляційні втрати у розмірі 227,83 грн, а всього разом - 566, 33 грн.
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу розмірі 5 000,00 грн.
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 9 446,00 грн.
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_2 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 277,17 грн, три відсотки річних у розмірі 61, 33 грн, інфляційні втрати у розмірі 227, 83 грн, а всього разом - 566, 33грн.
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай»| на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу розмірі 5 000, 00 грн.
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай.» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 26 346,00 грн .
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 773,06 грн, три відсотки річних у розмірі 171, 07 грн інфляційні втрати у розмірі 635, 44 грн, а всього разом - 1579, 57 грн.
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай.» на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2021 року у зазначеній справі відкрито спрощене провадження та призначене судове засідання.
Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Дідура М.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи №383 від 09.09.2021 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021 року, який проведений у зв`язку з прийняття рішення першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 21 липня 2021 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_8 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді внесення подання Вищій раді правосуддя про звільнення з посади судді; відсторонення судді ОСОБА_8 від здійснення правосуддя, вказану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду від 15.09.2021 року прийнято до провадження справу. Постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
14 вересня 2021 року через канцелярію суду від представника позивачів надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій він просив суд:
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 830, 21 грн, три відсотки річних у розмірі 168,48 грн інфляційні втрати у розмірі 383, 01 грн, а всього 1381, 70 грн.
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_2 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 830, 21 грн три відсотки річних у розмірі 168,40 грн, інфляційні втрати у розмірі 383, 01 грн, а всього разом - 1381,70 грн.
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_3 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2315, 56 грн, три відсотки річних у розмірі 469,90 грн, інфляційні втрати у розмірі 1068, 25 грн, а всього разом - 3853,71 грн.
09 листопада 2021 року через канцелярію суду від представника позивачів надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій він просив суд:
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 1028,45 грн, три відсотки річних у розмірі 202, 64 грн, інфляційні втрати у розмірі 481,06 грн а всього - 1712, 15 грн.
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_2 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 1028, 45 коп, три відсотки річних у розмірі 202,64 грн, інфляційні втрати у розмірі 481 (чотириста вісімдесят однієї) гривні 06 копійок, а всього разом -1712,15 грн.
стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_3 пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2868, 47 грн, три відсотки річних у розмірі 565, 18 грн, інфляційні втрати у розмірі 1341, 73 грн, а всього разом - 4775, 38 коп.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, представник позивачів надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив ї х задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено таке.
25 травня 2020 року о 08:00 водій транспортного засобу Шкода д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_4 , рухаючись автодорогою між. с. Дзвінкове та с. Журнівка на перехресті з головною дорогою Гореничі-Лука-Княжичі-Журнівка-Забір`я, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 який рухався в напрямку до с. Княжичі та допустив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП загинула пасажирка автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_6 .
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 січня 2021 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 26 травня 2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 26 травня 2020 року складено відповідний актовий запис №8713.

Родинні відносини позивачів з померлою - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підтверджуються доказами наявними в матеріалах справи, а саме:

-копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_3 , виданого 10 грудня 1969 року, згідно якого батьками ОСОБА_6 вказано: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; копією свідоцтва про одруження ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , серія НОМЕР_4 , виданого 30 грудня 1972 року, згідно якого прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_6 »; копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , серія НОМЕР_5 , виданого 18 квітня 1973 року, згідно якого батьками ОСОБА_2 вказано: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ; копією свідоцтва про одруження ОСОБА_14 та ОСОБА_2 , серія НОМЕР_6 , виданого 03 березня 1998 року, згідно якого прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_2 »; копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_7 , виданого 19 серпня 1999 року, згідно якого прізвище дружини після розірвання шлюбу залишено « ОСОБА_2 »; копією свідоцтва про одруження ОСОБА_16 та ОСОБА_2 , серія НОМЕР_8 , виданого 09 жовтня 1999 року, згідно якого прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_2 »; рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2011 року у справі № 2-1411/2011, згідно якого шлюб, укладений між ОСОБА_16 та ОСОБА_2 розірвано; копією свідоцтва про одруження ОСОБА_20 та ОСОБА_2 , серія НОМЕР_9 , виданого 27 лютого 2015 року, згідно якого прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_2 »; копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серія НОМЕР_10 , виданого 05 серпня 1975 року, згідно якого батьками ОСОБА_3 вказано: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ; копією свідоцтва про одруження ОСОБА_23 та ОСОБА_3 , серія НОМЕР_11 , виданого 25 серпня 2001 року, згідно якого прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « ОСОБА_3 ».

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 03 грудня 2004 року Виконкомом В. Солтанівської сільської ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_10 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Великосолтанівськоою сільською радою Васильківського району Київської області 03 грудня 2004 року складено відповідний актовий запис №24.

У відповідь на адвокатський запит Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом від 18 листопада 2020 року № 2459/5.1-44 повідомило, що виявлено актовий запис про смерть ОСОБА_11 , 1922 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 у с. Новий Мир Поліського району Київської області, складений виконавчим комітетом Новомирської сільської ради Поліського району Київської області 18 грудня 1954 року за № 14.

Відповідно до накладної №26 від 26 травня 2020 року, ФОП ОСОБА_26 надано послуги для організації і проведення поховання померлої ОСОБА_27 на суму 41 000,00 грн.

Згідно товарного чеку №26/1 від 26 травня 2020 року, ОСОБА_3 , оплатила ФОП ОСОБА_26 41 000,00 грн. за ритуальні товари та послуги щодо поховання.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 , як володільця транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів у ТДВ "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." згідно з Полісом № 104173008.

07 липня 2020 року на адресу ТДВ "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." представником позивачів - директором ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» Шелепінським Орестом Михайловичем було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування чоловікові та донькам загиблої - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

16 липня 2020 року на адресу Відповідача Позивачами було скеровано заяву про долучення документів на виплату страхового відшкодування чоловікові ОСОБА_1 - 18 892,00 грн моральної шкоди, дочці ОСОБА_2 - 18 892,00 грн моральної шкоди та дочці ОСОБА_3 - 18 892,00 грн моральної шкоди та 41 000,00 грн витрат поховання.

Листом № 51-4225 від 16 липня 2020 року Відповідачем на адресу ТОВ «ЮК «Центр автовиплат поліс» повідомлено про те, що відповідно до п.36.2.ст. 36. Закону, якщо ДТП розглядається у цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку щодо прийняття рішення страховиком щодо виплати страхового відшкодування або відмови у виплаті страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішення у такій справі законної сили, тому ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» повернеться до розгляду питання щодо виплати страхового відшкодування після прийняття рішення відповідного суду у справі щодо кримінального провадження.

19 січня 2021 року представник позивачів ОСОБА_28 надіслав заяву на адресу ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» про долучення листа з Центрального відділу ДРАЦС м. Києва від 18 листопада 2020 року та копію вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 січня 2021 року.

22 лютого 2021 року ТДВ "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." було прийнято рішення про часткову виплату страхового відшкодування, а саме на користь: чоловіка ОСОБА_1 - 9 446,00 грн моральної шкоди, дочки ОСОБА_2 - 9 446,00 грн моральної шкоди, дочки ОСОБА_3 - 9 446,00 грн моральної шкоди, 16 900,00 грн витрат на поховання. В обґрунтування відмови у виплаті іншої частини страхового відшкодування моральної шкоди і витрат на поховання, страховик посилається нате, що шкоду пасажиру автомобіля марки 'ВАЗ-21074", д.н.з НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , яка загинула на місці ДТП, було завдано внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, а саме автомобіля марки "ВАЗ-21074", д.н.з НОМЕР_2 (забезпечений за полісом № АР7706561 в ТДВ НАСК «Оранта»), та автомобіля марки "Шкода Фабія", д.н.з. НОМЕР_1 (забезпеченого полісом №104173008 в ТДВ СК «Ю.Ес.Ай.»).

16 квітня 2021 року на адресу Відповідача Позивачами скеровано досудову вимогу про виплату страхового відшкодування, в якій останні просили невідкладно протягом 7-ми календарних днів з дня отримання провести виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 45 238,00 грн.

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Частиною другою статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника ці витрати.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Стаття 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до поняття «шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого», включає, зокрема, моральну шкоду, шкоду пов`язану із втратою годувальника та витрати на поховання і на спорудження надгробного пам`ятника.

Згідно із пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Згідно пункту 27.4. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 липня 2020 року у справі №554/858/19 (провадження №61-6775св20) та від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц (провадження №61-14226св21).

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах: від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18); від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц (провадження №61-14226св21).

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, судом на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановлено відсутність належних та допустимих доказів того, що пасажир ОСОБА_6 , яка померла внаслідок ДТП, передбачала, бажала чи свідомо допускала настання ДТП зі смертельним наслідком.

Разом із цим, ураховуючи те, що вина водія забезпеченого транспортного засобу встановлена належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про те, що ДТП, яка сталася 25 травня 2020 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинула ОСОБА_6 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого.

Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеними у постановах: від 14 січня 2019 року, справа №751/8121/17 (провадження №61-39326св18); від 30 жовтня 2019 року, справа №323/2127/16-ц (провадження №61-33689св18); від 26 квітня 2022 року у справі №184/1461/20-ц (провадження №61-14226св21).

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За змістом п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Матеріалами справи встановлено, що особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_6 є: її чоловік ОСОБА_1 та її дочки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що батько загиблої - ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а матір - ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

На день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4 723,00 грн.

Оскільки відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» на момент настання смерті потерпілого розмір мінімальної заробітної плати становив 4 723,00 грн., а право на страхове відшкодування мали троє осіб, то розмір належного позивачам - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , страхового відшкодування становить 18 892,00 грн. кожному (4 723,00 грн. х 12 / 3).

Відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування, а саме на користь: чоловіка померлої ОСОБА_1 - 9 446,00 грн моральної шкоди, дочки померлої ОСОБА_2 - 9 446,00 грн моральної шкоди, дочки померлої ОСОБА_3 - 9 446,00 грн моральної шкоди та 16 900,00 грн витрат на поховання (вказане, згідно змісту позовної заяви не заперечується позивачами).

За таких обставин, враховуючи часткову виплату страхового відшкодування позивачам, позовні вимоги про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Ю.Ес.Ай.» на користь позивачів по 9 446,00 грн. кожному страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення страхового відшкодування витрат на поховання загиблого, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 27.4. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку".

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 26 травня 2020 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 26 травня 2020 року складено відповідний актовий запис №8713.

Відповідно до накладної №26 від 26 травня 2020 року, ФОП ОСОБА_26 надано послуги для організації і проведення поховання померлої ОСОБА_27 на суму 41 000,00 грн.

Згідно товарного чеку №26/1 від 26 травня 2020 року, ОСОБА_3 , оплатила ФОП ОСОБА_26 41 000,00 грн. за ритуальні товари та послуги щодо поховання.

Судом встановлено, що відповідачем частково виплачено страхове відшкодування витрат на поховання ОСОБА_6 її дочці - ОСОБА_3 у розмірі 16 900,00 грн. (що не заперечувалось позивачем), загальний розмір відшкодування витрат позивача на поховання складає 41 000,0 грн. та не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія Ю.Ес.Ай.» 16 900,00 грн. частини не виплаченого страхового відшкодування витрат на поховання (в межах заявлених позовних вимог) підлягають задоволенню.

Щодо заявлених позивачем позовних вимог про стягнення пені, інфляційних збитків та 3% річних, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до статті 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач 22 лютого 2021 року виплатив позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 9446, 00 грн моральної шкоди, а ОСОБА_3 9 466, 00 грн моральної шкоди та 16 900 грн витрат на поховання, він прострочив виконання зобов`язання щодо сплати позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - по 9446 грн. моральної шкоди, а ОСОБА_3 - 26 346 грн.

Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягає пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 1028,45 грн, три відсотки річних у розмірі 202, 64 грн, інфляційні втрати у розмірі 481,06 грн а всього - 1712, 15 грн; на користь ОСОБА_2 - пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 1028, 45 коп, три відсотки річних у розмірі 202,64 грн, інфляційні втрати у розмірі 481 (чотириста вісімдесят однієї) гривні 06 копійок, а всього разом -1712,15 грн. на користь ОСОБА_3 - пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2868, 47 грн, три відсотки річних у розмірі 565, 18 грн, інфляційні втрати у розмірі 1341, 73 грн, а всього разом - 4775, 38 коп за період з 23 лютого 2021 року по 27 вересня 2021 року.

Згідно із ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи;

Згідно зі ст.ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати у вигляді судового збору.

Що стосується витрат, пов`язаних із розглядом справи на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/200 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно дост. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Як убачається з матеріалів справи, представником позивачів - адвокатом Скочиляс І.М. на підтвердження надання правничої допомоги надано ордер про надання правничої (правової) допомоги, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та детальний опис наданих послуг, підписаний лише адвокатом Скочиляс І.М. Водночас до матеріалів справи не додано Договір про надання правничої допомоги. За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу з відповідача на користь у розмірі 20 000, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 15,16, 979, 980, 993 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 88, 133, 141, 197, 208, 209, 220, 259, 263 - 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Товариства з додатковою відповідальністю «Ю.Ес.Ай.» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» (ЄДРПОУ - 32404600) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_12 ) страхове відшкодування у розмірі 9 446 (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) гривень 00 копійок, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 1028 тисячі двадцять вісім) гривень 45 копійок, три відсотки річних у розмірі 202 (двісті двох) грн 64 коп, інфляційні втрати у розмірі 481 (чотириста вісімдесят однієї) грн 06 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» ЄДРПОУ - 32404600) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_13 ) страхове відшкодування у розмірі 9 446 (дев`ять тисяч чотириста сорок шість) грн 00 коп, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 1028 (однієї г двадцять вісім) гривень 45 копійок, три відсотки річних у розмірі 202 (двісті двох) гривень 64 коп, інфляційні втрати у розмірі 481 (чотириста вісімдесят однієї) гривні 06 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СК «Ю.Ес.Ай» ЄДРПОУ - 32404600) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_14 ) страхове відшкодування у розмірі 26 346 (двадцять шість тисяч триста сорок шість) гривень 00 копійок, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2868 (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн 47 коп, три відсотки річних у розмірі 565 (п`ятсот шістдесят п`ять) грн 18 коп, інфляційні втрати у розмірі 1341 (однієї тисячі триста сорок однієї) грн 73 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників справи:

Позивач-1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_15 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Позивач-2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_13 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач-3: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_14 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.Ес.Ай." ,Місцезнаходження: 04210, м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А

Суддя І.О. Фінагеєва