ПОСТАНОВА

Іменем України

26 вересня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/6710/21

провадження № 22-ц/4809/943/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Письменного О.А., Чельник О.І.,

за участю секретаря судового засідання Напрюшкіної О.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи - Фортечний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Кропивницька міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2023 року у складі судді Мохонько В.В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Фортечний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Кропивницька міська рада про оспорювання батьківства.

В обґрунтування позову зазначав, що є спадкоємцем всього майна за законом, яке належало за життя його батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4 . З дати смерті батька позивач весь час проживав разом із своєю матір`ю - ОСОБА_5 , яка потребувала постійного піклування та догляду, до моменту її смерті.

Після смерті його матері відкрилась спадщина у вигляді - квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що 23.09.2020 він звернувся до нотаріуса з метою отримання інформації про відкриття спадкової справи. Після отриманого витягу про інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності позивачу стало відомо про те, що приватним нотаріусом міського нотаріального округу Звіздун Н.К., здійснено державну реєстрацію права власності на його сина - ОСОБА_3 , онука ОСОБА_5 , який є спадкоємцем другої черги після позивача. Відмова від спадщини не здійснювалась.

Зазначав, що нормами ЦК України чітко передбачено, що спадкоємцями за законом є лише родичі, то наразі виникла потреба звернутися з позовом про оспорювання батьківства та виключення ОСОБА_3 з числа родичів.

Позивач вказував, що факт його батьківства відносно ОСОБА_3 , спростовується тим, що група крові сина є відмінною від його групи крові та колишньої дружини - ОСОБА_2 .

Вважає, якщо у обох батьків II група крові, у дитини може бути І або II група крові, якщо у батьків II та III група крові, у дитини може бути І, II, III або IV група крові, якщо у батьків II та IV група крові, у дитини може бути II, III або IV група крові.

Посилаючись на зазначені обставини, просив виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 , як батька, з актового запису №18 від 06.03.2000 про народження ОСОБА_3 , внесеного Новенською селищною радою міста Кіровограда, зобов`язати відділ реєстрації актів цивільного стану Фортечного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) внести зміни в актовий запис у книзі актів громадянського стану про народження ОСОБА_3 , видати нове свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про відсутність належних доказів на підтвердження позовних вимог.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій його представник ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції не дотримано встановленого ст.89 ЦПК України принципу оцінки доказів.

Вважає, що суд дійшов хибного висновку, що існування відомостей про батька в актовому записі про народження дитини після досягнення дитиною повноліття саме по собі не призводить до порушення прав особи, яка записана батьком дитини. Внаслідок чого, суд допустив неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи, а його висновки не відповідають обставинам справи.

Зауважує, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з посиланням на те, що сторона позивача в підготовчому засідання клопотання щодо призначення експертизи не заявляла, жодних доказів відсутності кровного споріднення між позивачем та ОСОБА_3 не надано. Однак самостійно суд не призначив таку експертизу та не сприяв учасникам справи у встановленні істини.

На думку представника позивача, суд допустив неправильне тлумачення закону, який підлягав застосуванню, зазначивши в рішенні, що позивач на момент одержання Свідоцтва про народження дитини, як вбачається із актового запису №18 від 06.03.2000 знав, що він не є батьком ОСОБА_3 і протягом року після його народження не оскаржував цього факту.

Зазначає, що позовної давності для оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини, немає. Для матері цей термін обмежується 1 роком з дня, коли жінка довідалася або могла довідатися про те, що вона є матір?ю дитини (стаття 139 Сімейного кодексу України).

Вважає, що оскільки ОСОБА_2 не надано доказів, зокрема документів, на підставі яких вчинявся оспорюваний актовий запис, з даними про те, що позивач знав про відсутність у нього біологічного споріднення з дитиною, суд першої інстанції прийняв неправомірне рішення про відмову у задоволені позову.

Представник позивача просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_7 вказував, що доводи позовної заяви є суперечливими, позивач посилається на якусь незрозумілу сумнівну методику визначення групи крові у дитини залежно від групи крові кожного з батьків і в позові цю ж методику фактично заперечує, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини щодо того, що ДНК-тест є єдиним науковим методом встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і, в той же час, заперечує необхідність проведення ДНК-тесту.

Вважає, що позивач не дотримався процесуальної процедури щодо обов?язку доказування і подання доказів, і помилково вважає, що цим повинен був би займатися суд.

Просив відмовити у задоволені апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено такі обставини

Згідно запису акта про одруження 12.07.1997 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одружились, свідоцтво про укладення шлюбу видано Кіровським РАГСом м. Кіровограда, актовий запис про шлюб №456 від 12.07.1997.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кіровограді Кіровоградської області, Україна, народився ОСОБА_3 , про що 06.03.2000 складено Новенською селищною радою міста Кіровограда відповідний актовий запис №18. Батьками вказано: батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданого 06.03.2000.

Як вбачається із запису акта про народження №18 від 06.03.2000 за заявою ОСОБА_1 видано свідоцтво серія НОМЕР_1 .

Підставами запису відомостей про батька є свідоцтво про укладення шлюбу видане Кіровським РАГСом м. Кіровограда, актовий запис про шлюб №456 від 12.07.1997.

Оспорений позивачем актовий запис № 18 про народження ОСОБА_3 та відомості про батька дитини вчинено 06.03.2000.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засідання апеляційного суду позивач та його представник просили задовольнити апеляційну скаргу. Представник відповідача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючий, що оспорюваний актовий запис про народження ОСОБА_3 був вчинений в березні 2000 року, до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, тобто на час вчинення оспореного позивачем актового запису.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2018 року у справі № 757/36468/16-ц (касаційне провадження 61-33593св18).

Подібні за своєю суттю правові висновки щодо застосування до вирішення спірних правовідносин законодавства, чинного станом на момент їх виникнення викладено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (касаційне провадження № 61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц та у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 56 КпШС України, особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України». Згідно із п.3 Методичних рекомендацій батьківство вважається доведеним, якщо його ймовірність складає не менше 99,99%.

В матеріалах справи, що розглядається відсутній висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

При цьому, позивачем ні в суді першої інстанції, а ні під час апеляційного перегляду справи, клопотання щодо призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи не заявлялось.

Позивачем в обґрунтування своїх вимог до позовної заяви додано лише копію свідоцтва про народження сина - ОСОБА_3 та документи на підтвердження спільного проживання позивача з матір?ю - ОСОБА_5 .. Жодних інших доказів позивачем та його представником суду не надано.

Припущення позивача про те, що він не являється біологічним батьком ОСОБА_3 , об`єктивно нічим не підтверджені.

А відповідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що позивачем зроблено не було.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги, що основним джерелом доказу у даній категорії справ про те, що позивач не є батьком дитини, є обов`язкове проведення судової медичної експертизи генома ДНК людини, та саме експертний висновок є належним доказом по справі і підставою для виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини, тому суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що на момент звернення позивача із позовом до суду 02.09.2021, його син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уже був повнолітнім.

Положеннями законодавства, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема, відносини батьків та дітей, встановлене визначене коло взаємних прав і обов`язків батьків і дітей, обов`язки батьків по захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, права і обов`язки батьків по вихованню дітей, тощо.

Указані обов`язки батьків щодо неповнолітніх дітей діють з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, піклування про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, сприяння засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, створення умов для отримання дитиною освіти, тощо, - надані батькам до досягнення дитиною повноліття, після чого дитина набуває повної правосуб`єктності і необхідність виконання батьками указаних вище обов`язків не є імперативно.

Існування відомостей про батька в актовому записі про народження дитини після досягнення дитиною повноліття саме по собі не призводить до порушення прав особи, яка записана батьком дитини.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 336/2362/16.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 не надав суду належних обґрунтувань щодо того, чим порушено, оспорено або не визнано його права, свободи чи інтереси внаслідок існування відомостей щодо його батьківства у актовому записі про народження дитини, яка станом на момент звернення до суду із даним позовом досягла повноліття.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи зазначене, в межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення не встановлено.

В даному випадку висновок, зроблений судом першої інстанції, в повному обсязі відповідає встановленим у справі обставинам, а тому підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції немає.

Враховуючи зазначене та відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2023 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.А. Письменний

О.І. Чельник