Номер провадження: 22-ц/813/2704/23
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання поширеної інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогами визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , інформацію, яка поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 під час публічного виступу перед представниками засобів масової інформації; зобов`язати ОСОБА_2 протягом 10 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили спростувати поширену ним 11 жовтня 2021 року недостовірну інформацію, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , у той самий спосіб, в який вона була поширена. Також просив, стягнути з відповідача на користь позивача судові та інші витрати, пов`язані з поданням позову (а.с. 1-3).

18 січня 2022 року рішенням Київського районного суду м. Одеси в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію відмовлено (а.с. 58-60).

30 січня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2022 року. Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Так, апелянт зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 91 ЦПК України заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі. За таких обставин, вказує апелянт, ним не було пропущено строку на подання заяви про виклик свідків, яку в даній справі він мав заявити до початку першого судового засідання, яке суд мав призначити у зв`язку з висловленням позивачем бажання реалізувати своє право на надання доказів через допит свідків у судовому засіданні. Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції в ухвалі не було надано оцінки обґрунтуванню клопотання позивачем тим, що він висловлює бажання дати усні пояснення. Також суд першої інстанції, на думку апелянта, не взяв до уваги те, що позивач не отримав відзив відповідача, про що було заявлено у клопотанні. Разом з тим, апелянт повідомляє, що ним 04 січня 2022 року була подана заява про виклик свідків, у задоволенні якої суд відмовив ухвалою від 18 січня 2022 року з посиланням на пропуск терміну подання та застосуванням норм статей 76, 81, 83 ЦПК України, які не регулюють порядок подання заяви про виклик свідків. Апелянт зазначає, що в заяві про виклик свідків, він також зазначив, що наполягає на розгляді справи з викликом сторін. Також апелянт наголошує на тому, що ним до суду було направлено дві заяви від 04 січня 2022 року та від 12 січня 2022 року про те, що він не отримав відзив відповідача, з висловленням прохання ознайомити його з відзивом, якщо такий надійшов до суду. Апелянт вказує, що 13 січня 2022 кур`єрською доставкою він отримав відзив представника відповідача на позовну заяву, що підтверджується копією конверта. Апелянт також повідомляє, що реалізуючи своє право, передбачене ч. 2 ст. 278 ЦПК України, ним 18 січня 2022 до суду була надіслана відповідь на відзив з додатком доказу, необхідність надання якого виникла за результатами ознайомлення з відзивом та була надіслана до суду заява про зміну предмета позову з урахуванням доводів, викладених відповідачем у відзиві, що підтверджується описом вкладеного у поштовий конверт, який отримано судом 19 січня 2022 року. Апелянт звертає увагу на те, що 18 січня 2022 року суд першої інстанції ухвалив рішення у справі про відмову в задоволенні позову без урахування відповіді на відзив, доказу та заяви про зміну предмету позову. З огляду на викладене, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги з урахуванням доводів викладених у відповіді на відзив та доданих до неї доказів, а також з урахуванням заяви про зміну предмета позову, що надійшли до суду першої інстанції після прийняття рішення, у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права (а.с. 76-77).

18 травня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача адвокат Білозор Олеся Олександрівна зазначила, що сторона відповідача вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не спростовують правильність оскаржуваного рішення. Представник відповідача вказує на те, що апелянт помилково вважає непропущеним строк на подання заяви про виклик свідків, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 279 ЦПК України така заява мала бути подана позивачем протягом 30 днів з дня відкриття провадження у справі, тобто у строк до 20 грудня 2021 року. З цих же підстав, на думку представника відповідача, та за відсутності клопотання про поновлення строку на подання заяви, суд першої інстанції правомірно постановив ухвалу від 18 січня 2022 року, якою відмовив у задоволенні заяви про виклик свідків, датовану 04 січня 2022 року. Також, представник відповідача звертає увагу на те, що відзив на позову було направлено позивачу за адресою, вказаною у позові та на адресу суду 15 грудня 2021 року, при цьому позивач та його адвокат протягом часу розгляду справи не скористалися правом на ознайомлення з матеріалами справи. Крім того, представник відповідача вважає, що вимоги, заявлені у заяві про зміну предмету позову не можуть розглядатися судом апеляційної інстанції, оскільки не були предметом розгляду в суді першої інстанції. З огляду на викладене у відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідача просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін (а.с. 94-100 зворот).

У судовому засіданні, 07 вересня 2023 року, яке відбувалося в режимі відеоконференції, представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила її відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Інші учасники справи до судового засідання, що проводилося в режимі відеоконференції, не приєднувалися. Про дату, час, місце та порядок розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вказував на те, що у якості доказу розповсюдження недостовірної інформації, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, позивачем зазначено у позовній заяві посилання на мережу Інтернет, де є відповідний відеозапис. За даним посиланням, як зазначив суд першої інстанції, відео відсутнє, отже, позовна заява не містить доказів на підтвердження позовних вимог. А тому, у зв`язку з недоведеністю, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відмови в задоволенні вимог про визнання інформації недостовірною, про спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною і такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію (а.с. 60).

Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що позов до суду ОСОБА_1 сформував та направив до суду першої інстанції через систему «Електронний суд». Документ було сформовано 25 жовтня 2021 року, а канцелярією районного суду позов зареєстровано 26 жовтня 2021 року (а.с. 1).

Після усунення недоліків, зазначених в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2021 року (а.с. 15-15 зворот), ухвалою від 18 листопада 2021 року провадження у справі було відкрито та розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Крім того, суд першої інстанції визначив відповідачу строк у 5 днів з дня вручення цієї ухвали для подання заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та 15 днів з дня вручення цієї ухвали на подання відзиву (а.с. 19-19 зворот).

08 грудня 2021 року через систему «Електронний суд» позивач направив до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, яке обґрунтовував тим, що вважає за потрібне надати суду усні пояснення по справі, а також планує забезпечити до суду явку свідків для надання показів щодо обставин справи (а.с. 24-25).

20 грудня 2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, який був направлений на адресу районного суду засобами поштового зв`язку (а.с. 29, 41). До відзиву долучено копію квитанції про направлення копії відзиву позивачеві (а.с. 40).

30 грудня 2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси у задоволенні клопотання позивача щодо розгляду справи з повідомленням сторін відмовлено. Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк на подання заяви про виклик свідків, необхідністю показань яких він обґрунтовує вимогу про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд зауважив, що одночасно з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін ОСОБА_1 не подав до суду заяви про виклик свідків в порядку, встановленому ч.ч. 1-2 ст. 91 ЦПК України, із зазначенням імені, місця проживання (перебування) або місця роботи, обставин, які вони можуть підтвердити (а.с. 43-43 зворот).

В подальшому, 04 січня 2022 року позивач направив до суду заяву, в якій зазначив, що до цього часу йому не надходила копія відзиву на позовну заяву (а.с. 46). Того ж дня, позивач направив заяву про виклик та допит у судовому засіданні свідків (а.с. 47-49).

11 січня 2022 року від позивача надійшла заява, в якій він просив повідомити про стадію розгляду справи, в тому числі про результат розгляду заяви про виклик свідків та чи надійшов відзив на позов (а.с. 53).

18 січня 2022 року суд першої інстанції ухвалою відмовив у задоволенні клопотання позивача щодо виклику свідків (а.с. 57) та ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с. 58-60).

19 січня 2022 року канцелярією Київського районного суду м. Одеси були зареєстровані відповідь на відзив на позовну заяву та заяву про зміну предмета позову. Вказані документи були направлені до суду позивачем засобами поштового зв`язку (а.с. 62-75).

Доводи апеляційної скарги позивача ґрунтуються на неправильному застосуванні судом першої інстанції норм процесуального права та порушення принципу рівності учасників процесу та змагальності сторін, що, на думку апелянта, призвело до неповного з`ясування обставин справи та неправильного вирішення справи (а.с. 77).

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 2 та 4 ст. 83 ЦПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Положеннями ст. 274 ЦПК України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.ч. 5-6 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Відкриваючи провадження у справі та призначаючи її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, наразі також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку (а.с. 19).

Звертаючись до суду з клопотанням про розгляд справи за участі сторін, позивач вказував на те, що має намір надати усні пояснення по справі, а також планує забезпечити до суду явку свідків для надання показів щодо обставин справи (а.с. 27-28). Однак, позивач не зазначив, яких саме свідків має намір залучити до участі у справі та які саме обставини ці свідки можуть підтвердити. При цьому, про необхідність виклику та допиту свідків у позовній заяві ОСОБА_1 не зазначав, як і в не вказував, що клопотання про виклик свідків не може бути подане у встановлений законом строк (разом з поданням позовної заяви) з об`єктивних причин, а також не наведено ці причини.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №522/7636/14-ц).

Крім того, апеляційний суд зауважує, що апелянт не був позбавлений можливості надати клопотання щодо виклику та допиту свідків разом із апеляційною скаргою відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, однак вказаним правом не скористався на власний розсуд.

Щодо доводів апелянта про неотримання відзиву на позов відповідно до його заяв від 04 та 12 січня 2022 року апеляційний суд зазначає наступне.

Позивач зареєстрований та є користувачем підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», оскільки позовна заява та усі заяви та клопотання, що надходили до суду від позивача було сформовані за допомогою цієї підсистеми.

Відповідно до п. 24 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі - Положення) підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Після надсилання засобами Електронного суду процесуальних та інших документів особа може у власному Електронному кабінеті відслідковувати рух та стан розгляду документів у суді або в органі та установі в системі правосуддя. Відомості про доставку документа, його реєстрацію та інші відомості щодо розгляду справ відповідно до наявних технічних можливостей підсистем ЄСІТС надсилаються в автоматичному режимі до Електронного кабінету користувача, від імені якого подавалися документи (п. 36 Положення).

Підсистема «Електронний суд» забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених (п. 37 Положення).

До Електронних кабінетів користувачів надсилаються у передбачених законодавством випадках документи у справах, які внесені до автоматизованої системи діловодства судів (далі - АСДС) та до автоматизованих систем діловодства, що функціонують в інших органах та установах у системі правосуддя. Документи у справах надсилаються до Електронних кабінетів користувачів у випадку, коли вони внесені до відповідних автоматизованих систем у вигляді електронного документа, підписаного кваліфікованим підписом підписувача (підписувачів), чи у вигляді електронної копії паперового документа, засвідченої кваліфікованим електронним підписом відповідального працівника суду, іншого органу чи установи правосуддя (далі - автоматизована система діловодства).

До Електронного кабінету користувачів надсилаються відомості, у тому числі про отримання та реєстрацію документів у справі, а також інші відомості, що призвели до зміни стану розгляду справи (п. 37 Положення).

Згідно з ч. 2 ст. 14 ЦПК України позовні та інші заяви, скарги та інші передбачені законом процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, в порядку їх надходження підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в день надходження документів.

З матеріалів справи вбачається, що відзив на позовну заяву канцелярією Київського районного суду м. Одеси було зареєстровано 20 грудня 2021 року (а.с. 29). Апелянт зазначає, що копію відзиву він отримав кур`єрською доставкою лише 13 січня 2022 року, однак на підтвердження ненадходження відзиву до Електронного кабінету доказів апелянтом не надано.

З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає порушення судом першої інстанції принципу пропорційності, рівності учасників процесу та змагальності сторін, а тому вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 18 вересня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк