Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

01 грудня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

за участі секретаря судових засідань Шовак А.О.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів:

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 26 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород, в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 520 про що, видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

Від цього шлюбу у подружжя є 2 спільних дітей: ОСОБА_3 , 2012 року народження (свідоцтво про народження НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 , 2018 року народження (свідоцтво про народження НОМЕР_3 ).

Спільне життя з ОСОБА_2 не склалося за рядом різних причин, втрачено будь які почуття один до одного. Шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть.

Відновлення повноцінних сімейних відносин та подальшого спільного проживання як однією сім`єю є неможливим.

Представник позивача зазначає, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є відсутність сімейних стосунків. Непорозуміння між подружжям також стали перешкодою для подальшого існування сім`ї. В зв`язку з усім наведеним, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому просить шлюб розірвати.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів вказала, що діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач за цим позовом є особою працездатного віку, іншої сім`ї та інших дітей на утриманні у нього не має, а тому в розумінні положень сімейного законодавства зобов`язаний брати участь в належному утриманні дітей до досягнення ними повноліття.

Враховуючи соціальні потреби дитини, аналізуючи судову практику даної категорії справ, позивач вважає, що сума аліментів на утримання дитини повинна складати 4000 грн. щомісяця, що підлягала б стягненню з батька.

Ухвалою суду від 10.10.2023 було відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, через канцелярію суду представник позивача подала заяву, якою просила розглядати справу за відсутності позивача та представника позивача за наявними у матеріалах справи документами, не надавати строку на примирення, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно і належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою місця проживання. Поважність причин неявки суду не повідомив. У встановлений судом строк відзив не подав.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 26 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород, в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 520 про що, видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

Від цього шлюбу у подружжя є 2 спільних дітей: ОСОБА_3 , 2012 року народження (свідоцтво про народження НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 , 2018 року народження (свідоцтво про народження НОМЕР_3 ).

Спільне життя з ОСОБА_2 не склалося за рядом різних причин, втрачено будь які почуття один до одного. Шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть.

Відновлення повноцінних сімейних відносин та подальшого спільного проживання як однією сім`єю є неможливим.

Представник позивача зазначає, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Причиною для подання заяви про розірвання шлюбу є відсутність сімейних стосунків. Непорозуміння між подружжям також стали перешкодою для подальшого існування сім`ї. В зв`язку з усім наведеним, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому просить шлюб розірвати.

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів вказала, що діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, відповідач за цим позовом є особою працездатного віку, іншої сім`ї та інших дітей на утриманні у нього не має, а тому в розумінні положень сімейного законодавства зобов`язаний брати участь в належному утриманні дітей до досягнення ними повноліття.

Враховуючи соціальні потреби дитини, аналізуючи судову практику даної категорії справ, позивач вважає, що сума аліментів на утримання дитини повинна складати 4000 грн. щомісяця, що підлягала б стягненню з батька.

Судом встановлено, що сімейне життя позивача та відповідача відсутнє. Упродовж тривалого часу не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинені.

Згідно зіст.51Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови ПленумуВерховногоСудуУкраїни від21.12.2007№11«Пропрактику застосуваннясудами законодавствапри розглядісправ проправо нашлюб,розірвання шлюбу,визнання йогонедійсним таподілспільногомайна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між позивачем та відповідачем неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу між сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Чинним законодавством забезпечено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, шляхом визначення порядку стягнення аліментів з того з батьків, з яким дитина не проживає.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та роз`яснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», прожитковий мінімум у 2023 році для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2833 гривні.

Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стягнення аліментів на утримання дітей є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

З огляду на те, що відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, а також враховуючи вік дитини, те, що дитина фактично проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині.

Разом з тим, виходячи з вимог розумності та справедливості, враховуючи майнове становище сторін, зважаючи на положення ч.5 ст.183 СК України, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання однієї дитини в розмірі 1/4 частки його доходів (заробітку)щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір, сплачений нею за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 1073,60 грн. та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у в розмірі 1073,6 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Враховуючи ст. ст. 24,56,104,105,110,112,113,114, 141, 150, 180-182, 184, 191 СК України, керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,280-282,289 ЦПК України, суд:

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб зареєстрований 26 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород, в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 520 про що, видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 . - розірвати.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина - ОСОБА_3 , 2012 року народження та доньки - ОСОБА_4 , 2018 року народження у твердій ірошовій сумі у розмірі по 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень, 00 копійок) на кожну дитину, з подальшою індексацією, щомісячно починаючи з пред`явлення позову до суду і до досягнення повноліття дітей.

Неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , 2012 року народження та доньку - ОСОБА_4 , 2018 року народження, залишити проживати з матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя В.І.Бедьо