Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3777/23
Номер провадження2/711/1455/23
РІШЕННЯ
19 вересня 2023 року Придніпровський районний суд м.Черкаси у складі:
головуючого судді Демчика Р.В.,
при секретарі Кофановій А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Управління Служби безпеки України в Черкаській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Управління служби безпеки України в Черкаській області звернулося до Придніпровського районного суду м.Черкаси із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якому просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такими, що втратили право проживання у службовій квартирі АДРЕСА_1 із зняттям з зареєстрованого місця проживання у вищезазначеній квартирі.
В обґрунтування позовних вимог вказають, що розпорядженням начальника УСБ України в Черкаській області від 17.10.2002 № 8/ДСК перед Черкаською міською радою порушено клопотання про включення до числа службових Управління, квартири АДРЕСА_1 та надання її в користування, співробітнику Управління, ОСОБА_3 на склад сім`ї із чотирьох осіб: він, дружина ОСОБА_4 , 1971 р.н., син ОСОБА_2 , 1992 р.н. та син ОСОБА_1 , 1994 р.н.. Рішенням Черкаської міської ради від 22.11.2001 № 1292 указана квартира включена до числа службових Управління. На підставі розпорядження Управління від 17.10.2001, ОСОБА_3 , згідно з рішенням Черкаської міської ради видано спеціальний ордер № 066118 серія А від 26.12.2001 на право користування службовою квартирою зазначеним складом сім`ї. Службове житло виділено ОСОБА_3 у користування у зв`язку з проходженням ним військової служби в Управлінні.
ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , було зареєстровано місцепроживання за адресою службової квартири, ОСОБА_4 не здійснювала реєстрацію місця проживання в службовій квартирі.
22.12.2006 року ОСОБА_3 звільнений з військової служби за п.п. «б» п.67 (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової військової служби у Службі безпеки України в запас СБУ та виключений зі списку особового складу наказом УСБУ в Черкаській області від 22.12.2006 №2010-ос.
Також вказують, що16.04.2003 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.
ОСОБА_3 успадкував будинок після смерті своєї матері без документального оформлення, в якому проживає і на даний час, а тому 21.10.2015 року він здійсним перереєстрацію зі службової квартири до адреси АДРЕСА_2 . Службову квартиру для проживання не використовує.
Отже, з указаного часу ОСОБА_3 в добровільному порядку припинив право користування службовою квартирою АДРЕСА_1 , про вказане Управління не повідомив та службову квартиру не здав.
Наразі в квартирі зареєстровані повнолітні сини ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . Відповідачі з 06.12.2022 перебувають за межами України (у м. Калгарі) Канада та в службовій квартирі не проживають, отже за призначенням її не використовують. Вказаний факт підтверджується відмітками у паспортах для виїзду за кордон ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актом обстеження житлових умов від 09.07.2018, рапортом ОСОБА_3 від 25.04.2023 та розпискою ОСОБА_6 від 12.05.2023 про здачу службової квартири представникам Управління.
Таким чином, оскільки шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 розірвано, відповідачі наразі є повнолітніми та проживають за кордоном, тобто окремо, спільного побуту не ведуть упродовж тривалого часу, тому у позивача не виникає зобов`язання забезпечувати осіб, які не являються членами сім`ї особи, якій виділялося службове житло у зв`язку з проходженням ним військової служби. Спірна квартира є службовим житлом і потреба у її подальшому використанні, як службової квартири не відпала, у зв`язку із існуючою потребою у забезпеченні службовим житлом військовослужбовців, які проходять військову службу.
Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є службовою квартирою Управління, потреба у використанні якої в якості службової не відпала.
Факт реєстрації відповідачів у службовій квартирі порушує та обмежує право позивача на володіння, користування та розпорядження спірною квартирою за своєю волею. Враховуючи, що ОСОБА_3 в службовій квартирі не проживає з 2015 року, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_2 , відпоаідачі є повнолітніми та з 06.12.2022 року проживають за межами України, квартира за призначенням не використовується більше 6 місяців.
Просять суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_1 такими, що втратили право користування службовою квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13 червня 2023 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася. До початку розгляду справи подав заяву про розгляд справи без її участі. На позовних вимогах наполягала.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися..
Разом з тим, через канцелярію суду представником позивача надано клопотання, відповідно до якого просила приєднати до матеріалів справи заяву ОСОБА_2 від 23.05.2023 року про визнання позовних вимог з додатками та заяву ОСОБА_1 від 23.05.2023 року про визнання позову з додатками.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачами, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Враховуючи думку сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що розпорядженням начальника Управління Служби безпеки України в Черкаській області від 17.10.2002 № 8/ДСК перед Черкаською міською радою порушено клопотання про включення до числа службових Управління, квартири АДРЕСА_1 та надання її в користування, співробітнику Управління, ОСОБА_3 на склад сім`ї із чотирьох осіб: він, дружина ОСОБА_4 , 1971 р.н., син ОСОБА_2 , 1992 р.н. та син ОСОБА_1 , 1994 р.н.(а.с. 22)
Рішенням Черкаської міської ради від 22.11.2001 № 1292 квартира АДРЕСА_1 включена до числа службових квартир управління служби безпеки України.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.12.2001 року ОСОБА_3 видано спеціальний ордер №066118 серія А на право користування службовою квартирою з вищезазначеним складом сім`ї.

З 22.12.2006 року ОСОБА_3 звільнений з військової служби за п.п. «б» п.67 (за станом здоров`я) Положення про проходження військової служби за контрактом та кадрової військової служби у Службі безпеки України (затвердженого Указом Президента України від 07.11.2001 № 1053/2001) в запас Служби безпеки України та виключений зі списку особового складу наказом УСБУ в Черкаській області від 22.12.2006 № 2010-ос.

Також встановлено, що 16.04.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шлюб розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

Відповідно до Довідки департаменту «Центр надання адміністративних послуг» від 17.05.2023 року №7369-01-10 за адресою АДРЕСА_3 :

-ОСОБА_3 , 07.08.1966 року, був зареєстрований з 20.03.2002 року по 05.01.2007 року;

-ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 20.03.2002 року до тепер;

-ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 20.03.2002 року до тепер;

-Відомості щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_4 , 1971 року народження відсутні.

Згідно з Витягом №675 Виконавчого комітету Руськополянської сільської ради про зареєстрованих у житлову приміщення будинку осіб від 12.05.2023 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 - з 21.10.2015 року по теперішній час.

Зазначене також підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади від 12.05.2023 року.

Отже, ОСОБА_3 в добровільному порядку припинив право користування службовою квартирою АДРЕСА_1 з 21.10.2015 року..

Також, матеріалами справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06.12.2022 перебувають за межами України (у м. Калагарі) Канада та в службовій квартирі не проживають, отже за призначенням її не використовують.

Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із статтею 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

За частиною першою статті 318 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положенням частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 118 ЖК Української РСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (статті121,122 ЖК Української РСР).

Відповідно до статті 123 ЖК Української РСР порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73-76, 79-83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103-106 цього Кодексу.

За правилами частин 1, 2статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Одна з особливостей найму житла полягає, зокрема, у тому, що наймач має право тимчасового володіння (detentio) ним. Право володіння (possessio)житлом залишається в його власника, який не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно протиправно.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Отже, статтею 71 ЖК УРСР визначено умови відповідно до яких особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Аналіз статті 71ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин для такого непроживання.

У вказаній категорії справ на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні, а на відповідача довести, що така відсутність обумовлена поважними причинами.

Згідно розписки ОСОБА_8 від 12.05.2023 року в добровільному порядку передано ключі від квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не являються членами сім`ї ОСОБА_3 , не проходять службу в Управлінні служби безпеки України в Черкаській області, не проживають у квартирі АДРЕСА_1 , більше шести місяців, жилим приміщенням не користуються, а також те, щ о відпоаідно до власноручно написаних заяв не заперечують проти задоволення позову та зняття з місця реєстрації місця проживання, суд вважає, що є підстави визнати відповідачів такими, що втратила право користування жилим приміщенням.

За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12. 13, 80, 81, 89, 263-268, 280, 281, 354, 355 ЦПК України, суд,-

вирішив::

Позовні вимоги Управління Служби безпеки України в Черкаській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 ) такими, що втратили право користування службовою квартирою АДРЕСА_1 із зняттям з зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_3 ..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий: Р. В. Демчик