ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 вересня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2312/23

Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/942/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Требух Н.В. від 02 травня 2023 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що 08.01.2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказувала, що протягом останніх років сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, оскільки вони мають протилежні погляди на життя, сім`ю та виховання дітей. Позивач зазначала, що спільне господарство не ведеться, сторони проживають за різними адресами. Надання строку для примирення, на думку позивача, не виправить стан шлюбних відносин із відповідачем, оскільки попередні спроби примирення не призвели до жодного результату. Позивач стверджувала, що син подружжя ОСОБА_3 після розірвання шлюбу проживатиме з нею.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.03.2023 року, за заявою відповідача, сторонам у справі було надано строк для примирення до 02.05.2023 року, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено, до закінчення строку для примирення (а.с.39).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.05.2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.01.2015 року Батумською службою громадянського реєстру Агенства розвитку державних сервісів, актовий запис 4.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року є ухваленим при неповному з`ясуванні всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, дане рішення є незаконним та необгрунтованим. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що висновок суду першої інстанції про неможливість примирення між сторонами є формальним, суд не з`ясував фактичні відносини між сторонами, не в повній мірі врахував наявність у подружжя малолітньої дитини, та не вжив достатніх заходів для примирення подружжя. Апелянт стверджує, що ним 02.05.2023 року до канцелярії суду першої інстанції було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що 01.05.2023 року він двічі звертався до екстреної швидкої медичної допомоги у зв`язку із погіршенням здоров`я, проте, суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін, і розглянув справу за відсутності відповідача. Апелянт вважає за необхідне пояснити суду, що сторони спору мають малолітню дитину, яка повинна виховуватись у повноцінній родині, тому відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, вважаючи при цьому, що шлюб сторін можна зберегти. На думку апелянта, судом не вжито достатніх заходів для примирення подружжя.

В судових засіданнях апеляційного суду представник відповідача - адвокат Козінова Г.О. підтримала доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судові засідання апеляційного суду відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, тричі не з`явився.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В судових засіданнях апеляційного суду позивач ОСОБА_1 наполягала на розірванні шлюбу із відповідачем, та просила залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.05.2023 року, у зв`язку із її безпідставністю, і залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклали шлюб 08.01.2015 року, актовий запис 4 (а.с.5-13).

Сторони даного спору є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.03.2023 року, за заявою відповідача, сторонам у справі було надано строк для примирення до 02.05.2023 року, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено, до закінчення строку для примирення (а.с.39).

Як вбачається із оскаржуваного рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.05.2023 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції, на підставі положень ч.1 статті 24, статті 112 Сімейного кодексу України, враховуючи, що спільні подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, примирення між сторонами не відбулося, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. При цьому, суд першої інстанції, розглянув заяву відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його незадовільним станом здоров`я, на підтвердження чого було надано лист виклику швидкої від 01.05.2023 року, і дану заяву відповідач 02.05.2023 року особисто подав через канцелярію суду. З даного приводу суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 02.05.2023 року, що доказів тривалості захворювання і того, що 02.05.2023 року відповідач за станом здоров`я не може з`явитись до суду не надано, навпаки, відповідач особисто 02.05.2023 року приніс до суду заяву про відкладення судового засідання, яке призначено на 02.05.2023 року. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що подання вищевказаної заяви про відкладення розгляду справи свідчить про намір відповідача затягувати розгляд справи. З метою уникнення затягування розгляду справи, враховуючи, що позивач наполягає на розлученні, відповідачем відзив не надано, суд першої інстанції протокольною ухвалою від 02.05.2023 року відмовив у задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року про задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову про розірвання шлюбу, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду від 02.05.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що висновок суду першої інстанції про неможливість примирення між сторонами є формальним, суд не з`ясував фактичні відносини між сторонами, не в повній мірі врахував наявність у подружжя малолітньої дитини, та не вжив достатніх заходів для примирення подружжя. Апелянт стверджує, що ним 02.05.2023 року до канцелярії суду першої інстанції було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що 01.05.2023 року він двічі звертався до екстреної швидкої медичної допомоги у зв`язку із погіршенням здоров`я, проте, суд першої інстанції порушив принцип рівності сторін, і розглянув справу за відсутності відповідача. Апелянт вважає за необхідне пояснити суду, що сторони спору мають малолітню дитину, яка повинна виховуватись у повноцінній родині, тому відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, вважаючи при цьому, що шлюб сторін можна зберегти. На думку апелянта, судом не вжито достатніх заходів для примирення подружжя.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів ч.1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (стаття ч.1, ч.2, ч.3 статті 55 Сімейного кодексу України).

Виходячи із положень ч.3, ч.4 статті 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При наданні оцінки доводів сторін, апеляційний суд вважає за необхідне врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 року у справі №347/1988/18, провадження № 61-48116 св 18, в якій зазначено наступне:

…Аналіз положень Сімейного кодексу України дає підстави стверджувати, що в переважній своїй більшості його норми мають явно виражене ґендерне наповнення, тобто він є ґендерно-чутливим за змістом.

При цьому, в основному, такі норми є ґендерно-збалансованими, тобто такими, що не містять підстав для дискримінації жінок і чоловіків, у всіх сферах правовідносин, що охоплюються Сімейним кодексом України та відповідають елементам ґендерної рівності.

Вказана тенденція прослідковується, починаючи із статті 1 Сімейного кодексу, якою передбачено побудову сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також взаємодопомоги і підтримки.

Рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї закріплена статтею 7 цього Кодексу, а також статтею 24 СК України, відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя.

Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що у контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. І хто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому бувше подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом.

Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя….

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.11.2018 року у справі №761/33261/16-ц, провадження №61-33349св18, зазначено наступне: …Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком….

Відповідно до положень статті 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.39), ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 22.03.2023 року, за заявою відповідача, сторонам у справі було надано строк для примирення до 02.05.2023 року, у зв`язку з чим провадження у справі було зупинено, до закінчення строку для примирення.

26.04.2023 року відповідач повторно звернувся до суду із заявою про відкладення розгляду справи, призначеного на 02.05.2023 року, та надання строку для примирення (а.с.43). Враховуючи, що сторонам вже надавався строк для примирення ухвалою суду першої інстанції від 22.03.2023 року, у задоволенні даної заяви відповідача протокольною ухвалою суду від 02.05.2023 року було відмовлено.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року, в судовому засіданні представник позивача повідомила, що відповідачем жодних заходів для примирення не вживалось, навпаки, він вчиняв сварки.

Судом першої інстанції 02.05.2023 року також було розглянуто заяву відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку із його незадовільним станом здоров`я, на підтвердження чого відповідачем було надано лист виклику швидкої від 01.05.2023 року, і дану заяву відповідач 02.05.2023 року особисто подав через канцелярію суду. З даного приводу суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 02.05.2023 року, що доказів тривалості захворювання і того, що 02.05.2023 року відповідач за станом здоров`я не може з`явитись до суду не надано, навпаки, відповідач особисто 02.05.2023 року приніс до суду заяву про відкладення судового засідання, яке призначено на 02.05.2023 року. За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що подання вищевказаної заяви про відкладення розгляду справи свідчить про намір відповідача затягувати розгляд справи. З метою уникнення затягування розгляду справи, враховуючи, що позивач наполягає на розлученні, відповідачем відзив не надано, суд першої інстанції протокольною ухвалою від 02.05.2023 року відмовив у задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи.

За даних обставин, є необгрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції при розгляді даної справи було порушено принцип рівності сторін, і тому вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року.

Приймаючи до уваги вищенаведені фактичні обставини справи та норми права, які регламентують спірні правовідносини, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року щодо наявності підстав для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що спільні подружні відносини подружжя припинило, спільне життя не склалося, сторони припинили шлюбні стосунки, примирення між сторонами не відбулося, на чому наполягає позивач ОСОБА_1 , при цьому, судом вживалися заходи щодо примирення подружжя.

Тлумачення статті 111 Сімейного кодексу України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Апеляційний суд вражає за необхідне зазначити, що апеляційна скарга не містить в собі посилань на будь-які обставини, які можуть бути підставами для відмови у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. При цьому, позивач ОСОБА_1 не бажає надалі підтримувати сімейні відносини із відповідачем, на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу.

Наявність у сторін спору сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на що посилається апелянт в доводах апеляційної скарги, не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні позову про розірвання шлюбу, із врахуванням тієї обставини, що позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідно до приписів ч.7 статі 240 ЦПК України, у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.28-29), провадження у даній справі було відкрито судом 01.03.2023 року, і за весь хронологічний період перебування справи у провадженні судів примирення між подружжям не відбулося, що спростовує доводи апеляційної скарги про необхідність відмови у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 02.05.2023 року про задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову, та не містять в собі підстав для скасування даного рішення суду від 02.05.2023 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують дані правовідносини, та на основі з`ясованих фактичних обставин справи, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.05.2023 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 02 травня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 28.09.2023 року.

Головуючий: Судді: