ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 629/1583/23

провадження № 22-ц/818/1651/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Мальований Ю.М., Пилипчук Н.П.

Учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства Українська залізниця

відповідач - Горчак Наталія Олександрівна

розглянувши в порядку ст. 369ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства Українська залізниця до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2023 року, постановлене суддею Цендра Н.В.,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 Акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі за текстом АТ «Українська залізниця») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення житлових приміщень та централізованого водовідведення у сумі 56188,34 грн. та судовий збір у сумі 2684,00 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2023 року позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства Українська залізниця задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість послуги з централізованого опалення житлових приміщень та централізованого водовідведення у розмірі 56188 (п`ятдесят шість тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 34 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2684 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовні вимоги у повному обсязі.

Зазначає, що вона дійсно мала заборгованість, яку за згодою сторін було реструктиризовано, вона частково виплачувала заборгованість. Вважає, що суд безпідставно не застосував строк позовної давності оскільки він сплинув. Також наголошує, що згідно Постанови КМУ №290 від 05.03.2022 з урахуванням змін заборонено стягувати заборгованість за комунальні послуги в період дії воєнного часу.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367ЦПКУкраїни в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість підлягає стягненню з відповідача. Підстав для застосування строку давності не вбачається. Крім того, відсутні підстави для застосування Постанови КМУ №206 оскільки, постановою, забороняється стягувати із громадян заборгованість за житлово-комунальні послуги, утворену після 24 лютого 2022 року, в тому випадку, якщо громадянин надав виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Заяву про перебування ОСОБА_1 як ВПО направлена позивачу після звернення до суду.

Проте, судова колегія не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно довідки від 24.03.2023 року №582 виданої Філією ПВРЗ АТ «Українська залізниця», ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.6).

17 вересня 2018 року між Філією ПВРЗ АТ «Українська залізниця» та ОСОБА_2 укладено договір №15 про реструктуризацію заборгованості за послуги з теплопостачання та водовідведення строком дії до 17.09.2021 року, якою надано ОСОБА_1 розстрочку у погашенні заборгованості за послуги теплопостачання, водовідведення, що утворилася станом на 17.09.2018 року на загальну суму 10 870 грн.71 коп.(а.с.9)

17 вересня 2018 року ОСОБА_1 уклала з філією «ПВРЗ» ПАТ «Укрзалізниця» договір про надання послуг з централізованого опалення та водовідведення №667, умовами якого зобов`язано ОСОБА_1 оплачувати надані виконавцем послуги в установлений договором строк, а саме: не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем).(а.с.11-13)

Згідно копії особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , наявна заборгованість станом на 01.03.2023 року за надані житлово-комунальні послуги у сумі 56188,34 грн. (а.с. 7-8) у тому числі 45317,63 грн за період з 01.09.18 01.03.2023 та 10870,71 грн по договору реструктуризації.

Відповідачу було направлено досудові попередження про необхідність сплатити заборгованість за комунальні послуги (а.с.14-15).

Оплата за житлово-комунальні послуги здійснювалась відповідачем не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до п. 2,3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належать встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону ; затвердження норм споживання комунальних послуг.

Згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно з вимогами ст. 162 Житлового кодексу Української РСР строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , тобто є споживачем послуг з централізованого опалення, та водовідведення за вказаною адресою та абонентом АТ «Українська залізниця».

Сторонами не заперечується те, що оплата комунальних послуг відповідачем здійснювалась не в повному обсязі.

Заборгованість відповідача за період з 01 жовтня 2018 року по 01 березня 2023 року за надані житлово-комунальні послуги становить 56188,34 грн. (а.с. 7-8) у тому числі 45317,63 грн за період з 01.09.18 01.03.2023 та 10870,71 грн по договору реструктуризації.

За таких обставин рішення суду про наявність підстав для стягнення з заборгованості відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне незастосування судом строку позовної давності судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦКУкраїни щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21.

З урахуванням того, що строк позовної давності за заявленими вимогами сплив після прийняття зазначеного Закону, тому такий строк вважається подовженим.

Щодо застосування Постанови КМУ №290 судова колегія зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.04.2023 р. № 390 внесені зміни до постанови від 05.03.2022 р. № 206 установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі; стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 р. з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (з місця тимчасового проживання в іноземній державі, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби тощо).

Отже постановою, забороняється стягувати із громадян заборгованість за житлово-комунальні послуги, утворену після 24 лютого 2022 року, в тому випадку, якщо громадянин надав виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість, що утворилась до 01.03.2023 року. Довідка ВПО, а також заява до АТ «Українська залізниця» про застосування положення постанови КМУ №206 до заборгованості за надані житлово-комунальні послуги позивачу була направлена 01.05.2023. Довідка ВПО датована 11.06.2022 роком.

За таких обставин наявні підстави для застосування Постанови Кабінету Міністрів України від 21.04.2023 р. № 390 щодо заборгованості, нарахуванної після 01.06.2022 року.

Судова колегія вважає за необхідне стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2018 по 01.06.2022 року становить 42840,70грн.

Виходячи з вище зазначеного, судова колегія вважає за необхідне рішення суду змінити в частині розміру стягнутої заборгованості.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.п. в п. 4 ч. 1ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Позовні вимоги задоволено на 76,2% (56188,34*100/42840,70), за подання позовної заяви було сплачено 2684,00 грн, отже стягненню з ОСОБА_1 підлягає стягненню 2045,20 грн. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 23,8%, оскільки апелянта було звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ч. 1 п.п.2,4 ст.376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, --

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 червня 2023 року - змінити.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованість послуги з централізованого опалення житлових приміщень та централізованого водовідведення за період з 01.10.2018 по 01.06.2022 року у розмірі 42840,70 грн

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця" судовий збір за подання позовної заяви у сумі 2045,20 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Панютинський вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Українська залізниця в дохід Держави судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 958,18 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук