КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-з/824/998/2023
№ 22-з/824/1039/2023
№ 22-з/824/1064/2023
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 369/9135/17

18 вересня2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши заяви відповідача ОСОБА_1 про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у цивільній справі за апеляційною скаргою третьої особи ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 1 957 246 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 299 422 грн. 92 коп., 8% річних у розмірі 288 572 грн. 46 коп., пеню у розмірі 300 000 грн 00 коп. та судові витрати у розмірі 23 452 грн. 26 коп.

У задоволенні решти позовних вимоги відмовлено.

За результатами розгляду апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду прийнято постанову від 17 жовтня 2019 року, якою рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від17 лютого 2017 року у загальному розмірі 3 499 507 (три мільйони чотириста дев`яносто дев`ять тисяч п`ятсот сім) грн. 98 коп., з яких: заборгованість за договором позики у розмірі 1 957 246 грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 267 359 грн. 80 коп., вісім процентів річних у розмірі 205 913 грн. 00 коп. та пеня у розмірі 1 068 989 грн. 18 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 39 205 грн. 05 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Після закінчення апеляційного розгляду справи третя особа ОСОБА_2 , який не був присутній під час апеляційного розгляду справи, подав апеляційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року в частині скасування рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 1 957 246 грн. 00 коп. та в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в загальному розмірі 3 499 507,98 грн. скасовано.

Апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в розмірі 1 957 246 грн. 00 коп. залишено без змін.

02 червня 2023 року відповідач ОСОБА_1 зверталась до Київського апеляційного суду з заявою про роз`яснення мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про роз`яснення мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року відмовлено.

21 липня 2023 року, 31 липня 2023 року та 07 серпня 2023 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до Київського апеляційного суду з заявами про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.

В обґрунтування вимог вказаних заяв зазначає, що ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2022 року було розглянуто касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 липня 2022 року, якою було відмовлено у виправленні описки в постанові Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, колегія суддів зазначила, що погоджується із заявником, що наявність трьох судових рішень - рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, постанов Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та від 10 лютого 2022 року, а також стилістичне формулювання резолютивної частини постанови апеляційного суду від 10 лютого 2022 року дійсно може викликати необхідність роз`яснення, в якому ж саме розмірі складові заборгованості за договором позики (сума позики, проценти, інфляційні втрати, пеня) за результатами остаточного вирішення справи апеляційним судом підлягають стягненню із відповідача на користь позивача.

Також колегія суддів зазначила, що вирішення вказаного питання не потребує внесення виправлень у постанову суду, про що просила відповідачка, а може бути вирішене за результатами розгляду апеляційним судом заяви, у тому числі позивача, про роз`яснення постанови від 10 лютого 2022 року в порядку, передбаченому статтею 271 ЦПК України.

Вказує також, що в ухвалі Верховного суду від 24 березня 2023 року за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року зазначено, що у прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати повністю рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, що не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції, оскільки постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року скасовано. Отже, заявнику необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги і викласти вимоги касаційної скарги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України.

З урахуванням зазначеного, просила роз`яснити резолютивну частину постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року у справі № 369/9135/17 з підстав, викладених в заявах, а саме: в якому ж саме розмірі складові заборгованості за договром позики ( сума позики, проценти, інфляційні втрати, пеня) за результатами остаточного вирішення справи апеляційним судом підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .?

11 вересня 2023 року позивач ОСОБА_3 подала до апеляційного суду заперечення на заяви відповідачки ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення. Зазначає, що ОСОБА_1 вже зверталась до апеляційного суду із заявою про роз`яснення мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року і ухвалою Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року в задоволенні вказаної заяви ОСОБА_1 було відмовлено з огляду на зрозумілість, однозначність та відсутність подвійного трактування вказаної постанови суду.

Вважає, що відсутні підстави для задоволення і вказаних заяв відповідачки ОСОБА_1 про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року. Вважає, що подання вказаних заяв зумовлене не необхідністю отримання роз`яснення рішення суду, а намаганням відповідача надати своїй недобросовісній поведінці - ухиляння від виконання судового рішення, ознак добросовісності. Вказані заяви направлені на затягування виконання судового рішення, а тому просить суд вжити заходи для запобігання зловживання відповідачкою процесуальними правами, залишивши заяви ОСОБА_1 від 20 липня 2923 року, від 25 липня 2023 року та від 07 серпня 2023 року - без розгляду.

В судове засідання заявниця ОСОБА_1 не з`явилась, про день та час розгляду її заяв про роз`яснення резолютивної частини рішення судом повідомлена, 18 вересня 2023 року подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд заяв у відсутності відповідачки ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явились, про день та час розгляду заяв судом повідомлені, а тому суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Подавши 21 липня 2023 року та 31 липня 2023 року заяви про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2023 року, відповідачка 25 липня 2023 року на 18 вересня 2023 року подала заяви про залишення вказаних заяв без розгляду.

Колегія суддів вважає, що підстав для залишення вказаних заяви без розгляду немає, так як ЦПК України не визначена можливість залишення судом без розгляду заяви про роз`яснення судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи заяв та заперечень на вказані заяви, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заяви відповідача ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року , подані 21 липня 2023 року, 31 липня 2023 року та 07 серпня 2023 року не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Відповідно до роз`яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз`яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Отже, рішення суду повинно бути зрозумілим й зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Звертаючись до апеляційного суду з заявами про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року заявниця посилалась на ухвалу Верховного Суду від 22 серпня 2022 року в мотивувальній частині якої колегія суддів зазначила, що відсутні підстави для внесення виправлень у постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року, проте заявниця має право звернутись до суду з заявою про роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.

02 червня 2023 року відповідач ОСОБА_1 вже подавала до Київського апеляційного суду заяву про роз`яснення мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про роз`яснення мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року відмовлено.

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2023 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 липня 2023 року про відмову у роз`ясненні мотивувальної та резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження Верховний Суд зазначив, що апеляційний суд установивши, що підстави для роз`яснення постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року відсутні дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні такої заяви.

Звертаючись до суду з заявами від 21 липня 2023 року, від 31 липня 2023 року та від 07 серпня 2023 року про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року, заявниця також посилалась на те, що в ухвалі Верховного суду від 24 березня 2023 року за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року зазначено, що у прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати повністю рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, що не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції, оскільки постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року скасовано. Отже, заявнику необхідно уточнити прохальну частину касаційної скарги і викласти вимоги касаційної скарги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України.

При цьому заявниця не обгрунтовує в заявах, яким чином вимоги ухвали Верховного суду від 24 березня 2023 року про залишення без руху касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 червня 2019 року, постанову Київського апеляційного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року стосуються змісту резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року.

З огляду на вищезазначене, з урахуванням того, що резолютивна частина постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року є зрозумілою, однозначною та не допускає подвійного трактування, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення заяв відповідача ОСОБА_1 від 21 липня 2023 року, від 31 липня 2023 року та від 07 серпня 2023 року про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року - відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заяв відповідача ОСОБА_1 від 21 липня 2023 року, від 31 липня 2023 року та від 07 серпня 2023 року про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року слід відмовити.

Керуючись ст. 271 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяв відповідача ОСОБА_1 від 21 липня 2023 року, від 31 липня 2023 року та від 07 серпня 2023 року про роз`яснення резолютивної частини постанови Київського апеляційного суду від 10 лютого 2022 року - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 19 вересня 2023 року.

оловуючий: Судді: