Номер провадження: 22-ц/813/6018/23
Справа № 509/3240/22
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

учасники справи: позивачка ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2023 року, ухваленого Овідіопольським районним судом Одеської області у складі: судді Кочко В.К. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який з урахуванням зменшених в процесі розгляду справи позовних вимог мотивувала тим, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 проживає поверхомом вище у квартирі АДРЕСА_2

ОСОБА_1 зазнала матеріальної шкоди, завданої внаслідок затоплення приміщення квартири АДРЕСА_3 з вищерозташованої квартири АДРЕСА_4 , затоплення підтверджено актом огляду про факт затоплення, що сталося в квартирі АДРЕСА_4 , та доповненням до акту залиття квартири від 10 червня 2022 року, відповідно до яких причиною залиття вказано вихід з ладу гнучкого шлангу холодної води під раковиною, що розташована у ванній кімнаті кв. АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач ОСОБА_2 .

Затопленням квартири позивачки останній завдано матеріальну шкоду у розмірі 34756 грн, яка складається з вартості проведення будівельно-технічного дослідження в розмірі 4 500 грн та фактичної матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, в розмірі 30256 грн.

У зв`язку з викладеним позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав та, зменшивши свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування завданої матеріальної шкоди на загальну суму в розмірі 30 558 грн, яка складається з вартості проведення будівельно-технічного дослідження в розмірі 4 500 грн та фактичної матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, в розмірі 26 058 грн, та судові витрати у вигляді судового збору та вартості професійної правничої допомоги у розмірі 10000 грн.

Від відповідачки ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначено, що додані до позову письмові докази у копіях без належного їх засвідчення є недопустими доказами і не можуть доводити обставини, на які посилається позивачка у позові, а тому просила у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 вважає оскаржуване рішення суду постановленим з недотриманням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, у зв`язку із чим суд дійшов помилкових висновків щодо недоведеності позивачем обставин, що мають значення для справи, що призвело до винесення незаконного, необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є невмотивованість судом своїх висновків про недопустимість наданих у копіях доказів за умови надання позивачкою належно засвідчених копій таких доказів, у передбаченому ч. 5 ст. 95 ЦПК України порядку, із зазначенням на виконання ч. 5 ст. 95, п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України місцезнаходження оригіналів, а саме їх перебування у позивача.

Вважає, що суд у випадку сумнівів щодо походження копій наданих документів, мав право з власної ініціативи у порядку, визначеному ч. 6 ст. 95 ЦПК України, витребувати у позивача оригінали таких документів. Невчинення судом таких дій, на думку скаржника, свідчить про відсутність сумнівів щодо відповідності копії оригіналам документів, зазначених у позовній заяві, або на стадії відкриття провадження вирішити питання про залишення позовної заяви без руху із запропонуванням позивачу надати оригінали доказів.

Крім того, зазначає, що судом не взято до уваги те, що відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала лише в частині заявленої до стягнення суми шкоди, фактично визнавши факт залиття з її вини квартири позивачки та завдання їй шкоди, чому судом також не дано належної оцінки.

Від відповідачки ОСОБА_2 в особі її представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона доводи скарги не визнала, рішення суду просила залишити без змін, зазначивши, що позивачем не доводено належними та допустими доказами ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 30 558 грн, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована (а.с. 9, 8).

10 червня 2022 року квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , була затоплена.

Згідно наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 306525933 квартири АДРЕСА_2 , власником вказаної квартири є ОСОБА_2 (а.с. 10).

В Акті (огляду) про затоплення та доповнення до акту залиття квартири від 10 червня 2022 року, складених комісією ОК «Україна Сервіс», встановлено затоплення квартири АДРЕСА_4 по системі водопостачання квартири, яке потягло за собою затоплення квартири АДРЕСА_3 (1 поверх), внаслідок чого вода потрапила на кухню, обвисла стеля натяжна, шпалери під батареєю, почали відставати від вологи, біля витяжки, з якої також капала вода, на кухні вода стояла на ламінаті; в санвузлі обвисла стеля натяжна, в районі каналізаційного стояка плитка мокра від стелі, вода потрапила до розетки, вище електровитяжка також у воді, стики шпалер на кухні намокли по периметру, вказано, що залиття сталося внаслідок дій власника квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2 (а.с. 11, 12).

Також в доповненні до акту залиття квартири від 10 червня 2022 року, складеного комісією ОК «Україна Сервіс», зазначено, що причиною залиття квартири АДРЕСА_3 стало: вихід з ладу (розрив у місці заводського опресування над різьбовою гайкою) гнучкого шлангу холодної води під раковиною, що розташована у ванній кімнаті кв. АДРЕСА_5 (а.с. 12).

На підтвердження розміру шкоди, завданої залиттям належної їй квартири, позивачкою надано висновок № 14/2022 від 05 серпня 2022 року, складений судовим експертом Чорною Ю.П., згідно якого вартість нанесених матеріальних збитків квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 становить 34 756 грн.

У вказаному висновку, зокрема, виснувато, що у результаті виконаного візуально-інструментального обстеження експертом були виявлені характері пошкодження від залиття квартири АДРЕСА_6 ; у зв`язку із тим, що експертом огляд квартири проводився через проміжок часу від дати залиття, причина залиття приймається на підставі акту про залиття від 10 червня 2022 року, складеного і підписаного комісією експлуатуючої організації ОК «Україна-Сервіс».

Експертом в ходе обстеження виявлені пошкодження: в кухні - стелі і стін (патьоки на шпалерах, плями темного кольору, місцями здуття та відшарування шпалер), замочування дверних планок, здуття матеріалу, короблення; в санвузлі стелі, стін (стін (часткове здуття кромки стелі, по поверхні керамічної плитки потемніння швів) (а.с. 13-38).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд із посиланням на вимоги ст. 12, 81, 77, 89 ЦПК України, вважав не підтвердженим належними, допустимими та достатніми доказами факт залиття квартири позивача внаслідок протікання саме з квартири відповідачки та з її вини, оскільки за змістом статті 1066 ЦК України відсутність вини має доводити особа, яка завдала шкоди, тому у даному випадку факт завдання шкоди саме звини відповідача не встановлений, а позивачем вищезазначені докази надані в копіях, тому такі є недопустимими доказами.

Проте, такі висновки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.

Переглядаючи рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частини другої статті 1166 ЦК України у справах про завдання шкоди діє презумпція вини відповідача, тобто позивач має надати суду лише докази наявності шкоди, а докази спростування своєї вини має надати відповідач.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Отже, обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювана шкоди (цивільне правопорушення).

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності.

Узагальнюючи наведені положення закону, можна зробити висновок про те, що наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності, період завдання шкоди.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, уразі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину.

Аналогічна правова позиція у спірних правовідносинах висловлена у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 522/2891/20.

04 липня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у складі в рамках справи № 233/4365/18, провадження № 14-96цс21 (ЄДРСРУ № 112406155) досліджувала питання щодо вимог до процесуальних документів і додатків до них, які учасники справи подають до суду.

«Процесуальним законом передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Частиною 20 пункту 1 статті 1 Закону України «Про стандартизацію» визначено, що стандарт нормативний документ, а не нормативно-правовий акт.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про стандартизацію» національні стандарти застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах. Національні стандарти застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами.

Порядок оформлення копій документів унормований Наказом Міністерства юстиції України №1000/5 від 18.06.2015 «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях». У пункті 1 Розділу 1. Глави І Правил організації діловодства зазначено, що ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності.

Пунктом 8 Розділу 10 Глави 2 Правил організації діловодства встановлено, що копія набуває юридичної сили лише в разі її засвідчення в установленому порядку.

Слід звернути увагу на те, що у п. 11 Розділу 1 Глави ІІ Правил організації діловодства міститься посилання на необхідність застосування положень Національного стандарту України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ 4163-2003», затвердженому наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07 квітня 2003 року № 55 (далі ДСТУ 4163-2003).

Згідно з пунктом 5.26 Національного стандарту ДСТУ 4163:2020 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів», затвердженого наказом ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 №144, який набрав чинності з 1 вересня 2021 року, відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 18.12.2018 у справі №761/5894/17, від 08.05.2019 року у справі №160/7887/18, від 01.06.2021 у справі №640/6758/20, від 01.07.2021 у справі №750/5843/19, від 01.06.2021 у справі №640/6758/20.

У контексті зазначених правових висновків такий спосіб засвідчення може бути визнаний прийнятним лише для копій доданих до процесуальних документів матеріалів, але не до правил оформлення процесуального документа.

Разом з цим, вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України від 7 квітня 2003 року № 55 ДСТУ 4163-2003, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики. Правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у пункті 5.27 ДСТУ 4163-2003, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду (4 липня 2023 року Велика Палата Верховного Суду у складі в рамках справи № 233/4365/18, провадження № 14-96цс21 (ЄДРСРУ № 112406155))».

На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, а тому правила проставлення відмітки про засвідчення копії документів не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду.

Як свідчать матеріали справи, позивачкою на підтвердження своїх вимог було надано всі письмові докази у копіях, завірених її повноважним представником адвокатом Вроною А.В., який діяв на підставі Ордеру серії ВН № 1170364, виданого 08 серпня 2022 року на підставі Договору про надання правової допомоги/доручення про надання правової допомоги № 183 від 13 січня 2021 року на представництво інтересів ОСОБА_1 в Овідіопольському районному суді Одеської області (а.с. 45), Витягу з Договору про надання правової допомоги № 183 від 13.01.2021 (а.с. 46).

Вказаний представник, звертаючись до суду в інтересах ОСОБА_1 , завірив всі копії власним підписом наступним чином: Згідно з оригіналом (без лапок), адвокат Врона А.В., 08.08.22, особистий підпис особи, яка засвідчує копію, її власне ім`я та прізвища, печатка адвоката.

Окремо (а.с. 44) представником позивачки подано заяву про те, що згідно п. 5 ст. 95 ЦПК України зазначає, що оригінали зазначених у позовній заяві документів, перебувать у позивача, тому засвіджені належним чином.

За таких обставин висновок суду про неналежність доказів, якими позивачка обґрунтовувала свої позовні вимоги щодо наявності шкоди та причинного зв`язку між завданням такої шкоди та протиправними діями відповідачки, є помилковим та спростовується матерілами справи, яким суд не дав належної оцінки.

Натомість, заперечуючи проти позову, відповідачка не виконала свого процесуального обов`язку та в деліктних правовідносинах не надала доказів відсутності своєї протиправності та вини.

Доводи відповідачки про те, що зменшуючи свої позовні вимоги, позивачка надала недопустимий новий доказ, не спростовують наведеного, оскільки підставою для зменшення розміру заявлених позивачкої позовних имог став лист експерта від 13 жовтня 2022 року № 044-22 про допущену технічну помилку у третьому питанні експертного висновку від 05 серпня 2022 року внаслідок автоматичного копіювання позицій будівельних робіт з іншої будівлі.

Незавірення позивачкою/ її представником належним чином висновку експерта від 13 жовтня 2022 року не спростовує в цілому наявного в матералах справи висновку експерта від 05 серпня 2022 року, який завірений у відповісті до наведених вимог ЦПК України.

Вказане не позбавляло суд у цьому разі на виконання вимог ч. 6 ст. 95 ЦПК України, відповідно до якої у разі подання копії письмового доказу, суд може з власної ініціативи витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу, з урахуванням наявного в матеріалах справи належного доказу (первісного експертного висновкау від 05 серпня 2022 року) усунути таке та витребувати від позивачки оригінал експертного висновку від 13 жовтня 2022 року, яким визначено розмір матеріальної шкоди 26058 грн, тобто у меншому розмірі, ніж заявлено первісно.

Крім того, належними доказами підтверджено понесення позивачкою витрат на проведення будівельно-технічного експертного дослідження згідно заяви від 20 липня 2022 року у розмірі 4500 грн, про що свідчить квитанція від 25 липня 2022 року № 0.0..1, яка завірена належним чином представником позивачки (а.с. 41).

Отже, доводи апеляційної скарги в наведеній частині є слушними, а позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими у повному обсязі.

Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального у оскаржуваній частині у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи вказані норми, можна дійти висновку, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідний правовий висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

У постанові від 09 червня 2020 року у справі № 466/9758/16-ц при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц.

Витрати позивачки ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у справі у розмірі 10000 грн підтверджені Витягом з Договору про надання правової допомоги № 183 від 13.01.2021, Додатковою угодою до нього № 1 від 04 серпня 2022 р., в якому сторонами договору погоджений вказаний розмір гонорару адвоката, ордером адвоката, квитанція про сплату адвокату Врона А.В. 10000 грн, найменування послуги правова допомога за договором № 183 від 13.01.2021, а також матеріалами справи, з яких вбавається надання адвокатом Вроною А.В. юридичних послуг позивачці складення та подання до суду позовної заяви разом із завіреними ним же копіями письмових доказів, подання заяви про зменшення позовних вимог разом із додатками, подання суду заяв про розгляд справи за відсутності сторони позивачки, а в цьому разі акт прийняття виконаних робіт не потребується.

Розмір заявленої суми відповідає критерію розумності, є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Крім того, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. ОСОБА_5 має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Такого клопотання відповідачки матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що позивачкою разом із першою заявою по суті справи позовною заявою - було заявлено про попередній (орієнтовний) розмір судових витрат, які позивачка понесла у зв`язку із розглядом справи, - витрати на професійну правничу допомогу адвоката 10000 грн, судовий збір, на підтвердження чого надано вищезазначений Договір про надання правової допомоги, ордер адвоката, квитанція про сплату адвокату Врона А.В. 10000 грн, найменування послуги правова допомога за договором № 183 від 13.01.2021 (а.с. 43), позовні вимоги є обгрунтованими, то понесені позивачкою витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн підлягають стягненню із відповідачки.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені першою судові витрати за подання позовної заяви 992,40 грн, за подання апеляційної скарги 1488,60 грн, а загалом 2481 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 27 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на відшкодування матеріальної шкоди у сумі 30558 грн, судові витрати у сумі 12481 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 26 вересня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко