Справа № 149/1533/23
Провадження №2/149/442/23
Номер рядка звіту 43
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.09.2023 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.02.2023 перебуваючи в м. Хмільник Вінницької області, о 14 год. 20 хв. співробітниками СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, було зупинено транспортний засіб Позивача. На момент зупинки на транспортному засобі було закріплено індивідуальний номерний знак. Після зупинки автомобіля та під час спілкування з водієм, поліцейський СРП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області зробив висновок, що Позивач перебуває у стані алкогольного сп?яніння. До вказаного висновку останній дійшов під час суперечки з Позивачем на підставі державного номерного знаку транспортного засобу. На автомобілі було закріплено індивідуальний номерний знак «ЗА ВІННИЦЮ». У подальшому поліцейський запропонував Позивачу пройти огляд на стан алкогольного сп?яніння у закладі охорони здоров?я, оскільки екіпаж останнього не мали спеціального технічного засобу та не мали можливості провести огляд на стан сп?яніння на місці зупинки транспортного засобу. Результат - 0,21 проміле. ОСОБА_1 повідомив співробітникам поліції, що не погоджується з вимірюванням приладу та попросив повторно провести огляд на стан сп?яніння. У проведенні повторного огляду Позивачу було відмовлено, однак останній усвідомлював, що не вживав алкогольних напоїв, а тому показники алкотестеру є помилковими. З огляну на зазначене, ОСОБА_1 зателефонував на лінію 102, та повідомив, що бажає пройти огляд на стан сп?яніння повторно. У час поки Позивач очікував екіпаж викликаної поліції, поліцейським Гоменюком П.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення, а також складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Транспортний засіб Позивача було вилучено та за допомогою евакуатора поміщено на спеціальний майданчик.

Приблизно о 16 год. 30 хв. прибув екіпаж викликаної Позивачем поліції, та поліцейською Грабенко Л.О. було видано направлення для проведення огляду на стан алкогольного сп?яніння ОСОБА_1 , який останній пройшов о 16 год. 41 хв. У результаті проведеного огляду Позивач не перебував в стані алкогольного сп?яніння згідно з висновком. Також Позивач вважає, що працівником поліції незаконно було відмовлено у проведенні повторного огляду на стан сп?яніння, та більш того, незаконно складено протокол про адміністративне правопорушення. Згідно постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.03.2023 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП- за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Внаслідок незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення автомобіль позивача було тимчасово поміщено за допмогою евакуатора на арешт майданчик. Для того щоб забрати автомобіль позивач вимушений був сплатити вартість евакуатора, що становить 4800 грн та 3 грн банківська послуга, 636 грн за збереження автомобіля. Крім того, на розгляд справи про адміністративне правопорушення позивач двічі за власні кошти прибував до суду та його витрати склали 4800 грн. Крім того, позивач скористався правовою допомогою адвоката за що сплачено 10500 грн.

Враховуючи, що вказані витрати ним понесені у зв"язку з неправомірними діями працівників поліції , тому він їх просить стягнути з держави.

Вважає, що неправомірними діями працівників поліції йому також була завдана моральна шкода, яку він оцінює у 100000 грн. , яка полягає у тому, що в період складення спірного протоколу він, будучи військовослужбовцем, перебував у відпустці та мав намір присвятити час сім"ї. Однак, його керівництво довідавшись про складення щодо нього матеріалів про адміністративне правопорушення, видало наказ про його повернення до місця дислокації. Таким чином, його відпустка була перервана. Крім того, позивач перебував постійно у пригніченому стані та хвилювався за результати розгляду справи щодо нього, оскільки усвідомлював наслідки у разі його притягнення до відповідальності. Постійно витримував насмішки від військовослужбовців, які жартували над ним з приводу складення протоколу.

Враховуючи викладені обставини, позивач просить його вимоги задоволити у повному обсязі.

05.06.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому преставник відповідача просить в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі, звертаючи увагу на те, що позивачем недотримано вимог п.9 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яким визначено, що з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом 2-х годин з моменту виявленя підстав для його проведення.Однак, первинний огляд проходив о 14:49 год., а повторний огляд було проведено о 16:41 год., тобто з моменту первинного огляду пройшло 1 год.52 хв. Також посилаючись на норми законодавства вказує, що інспектор СРПП не є тією посадовою особою, на діяльність якої поширюється норми Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", також вважає, що недоведено моральну шкоду. Щодо стягнення майнової шкоди зазначає, що позивачем жодним чином не підтверджено та не доведено витрати пов`язані з прибуттям до суду, а також вважає, що розмір відшкодування витрат на правничу допомогу є безпідставним та недоведеним. Також вважає,що належним відповідачем по зявленому позову про відшкодування шкоди є Державна казначейська служба України, яка є юридичною особою публічного права.

27.06.2023 на адресу суду надішла відповідь на відзив у якій позивач зазначає, що твердження пердставника відповідача щодо порушення водієм вимог Інструкції є помилковим та не заслуговують уваги. Також вважає, що твердження представника позивача в частині відшкодування моральної шкоди є помилковими, оскільки відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Щодо відшкодування матеріальної шкоди, то.зазначає, що проведення оплати за доставлення та збереження транспортного засобу здійснювалося на рахунок ФОП ОСОБА_2 , який надає послуги ГУНП у Вінницькій області із доставлення транспортних засобів. Також вважає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу підтверджено квитанцією про оплату послуг захисника, додатковою угодою №1, актом приймання - передачі наданих послуг від 26.04.20223 та дублікатом квитанції про оплату послуг адвоката від 20.04.2023 р. Також щодо неналежного відповідача зазначає, що залучення Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі. оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

В судове засідання сторони не з"явились, подали клопотання про його проведення за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач заперечує щодо задоволення позову.

В попередніх судових засіданнях представник позивача підтримував позовні вимоги та просив їх задоволити, посилаючись на обставини, що зазначені ним в позові.

Представник відповідача в минулих судових засіданнях просив відмовити у задоволенні позову, зазначав, що працівники поліції при складенні протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 діяли в межах і спосіб визначений законодавством. Виявивши правопорушення, працівники поліції зупинили транспортний засіб та при спілкуванні з особою було виявлено ознаки алкогольного та наркотичного сп"яніння, тому було запропоновано ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп"яніння в медичному закладі на що він погодився. Пройшовши огляд не було виявлено стану наркотичного сп"яніння, однак було виявлено 0,21 проміле алкогольного сп"яніння, що стало підставою для складення протоколу та поміщення транспортного засобу на арештмайданчик. У працівників поліції не було підстав повторно проводити медичне освідування особи, оскільки це не передбачено Інструкцією. Крім того, навіть з урахуванням похибки Драгера, показник був би всеодно більшим ніж 0,2 проміле. Також додав, що будь-які кошти за використання послуг евакуатора чи зберігання автомобіля до Головного управління не надходили. Зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження завданої матеріальної та моральної шкоди, заявлені витрати на правову допомогу є занадто завищеними та не містять відповідного розрахунку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив таке.

Згідно постанови серії БАД №2326777 від 17.02.2023 року ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.121-3 КУпАП, штраф-2550грн.( а.с. 14)

Згідно протоколу серії ААД №183092 від 17.02.2023 року ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, а саме керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння ( а.с. 15)

Згідно акту 17.02.2023 транспортний засіб ОСОБА_1 було поміщено на арештмайданчик ( а.с. 16)

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.03.2023 справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП закрито за п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП( а.с. 20-23)

Квитанцією №0.0..1 встановлено, що ОСОБА_1 сплатив 4800 грн. + 3 грн. банківська комісія на рахунок ФОП ОСОБА_2 ( а.с. 24)

Згідно квитанції №2895 від 21.02.2023 вартість послуг спецмайданчика за зберігання авто склала 636 грн з комсією еквайтера - 19.09 грн. згідно квитанції № 8191( а.с. 25,27)

Згідно акту від 21.02.2023, автомобіль ОСОБА_1 зберігався на спец.майданчику 4 доби ( а.с. 26)

Згідно квитанції від 21.02.2023 року ОСОБА_1 сплатив 576,00 грн. + 60,00 грн. комісії за збереження транспортного засобу ( а.с. 28)

З договору про надання правової допомоги та додатку до нього № 1 вбачається, що ОСОБА_1 здійснив оплату за надання правової допомоги у сумі 10500 грн., що підтверджується квитанціями № Р24А954285699D24444 від 14.03.2023 року, № Р74D54279 від 07.03.2023 та, №Р24АD3303 у сумі 4500 грн. ( а.с. 30-35)

Згідно відповіді на адвокатський запит № 753/23 від 25.04.2023 у Хмільницькому міськрайонному суді Вінницької області було проведено 2 судових засідання за участі ОСОБА_1 ( а.с. 36)

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг від 20.04.2023 ФОП ОСОБА_3 надав юридичні послуги ОСОБА_1 на суму 4000 грн, що також підтверджується квитанціє про сплату № Р24АD7113 від 20.04.2023( а.с. 37-38).

Відповідно до висновку медичного огляду на стан алкогольного,наркотичного чи іншого сп`яніння №2 від 17.02.2023 ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння результат- 0,21% проміле копія а.с. 53) Згідно пояснень ОСОБА_1 останній не погоджується з результатом та по самозверненню повторно пройшов освідування та згідно висновку стан сп"яніння відсутній (а.с. 52,54-56)

Згідно акту огляду на стан сп`янніня ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`янніння та відмовився від підпису( копія а.с. 57)

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно ч.3 статті 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової ( матеріальної ) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової та моральної (немайнової ) шкоди (п. 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у відповідності до вимог ст.22 ЦК України

Згідно положень частини другої зазначеної статті збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі ( ч.3 ст. 22 ЦК України).

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовий висновок щодо застосування ст.ст.1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року в справі №6-501цс17 та у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі №638/6944/16-ц, від 06 лютого 2019 року в справі №199/6713/14-ц, від 22 травня 2019 року в справі №686/20012/18.

Так, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (затримання особи, отримання пояснень тощо). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу.

Пунктом 4 частини першої ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пунктів 3, 4 та 5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги, штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином та моральна шкода.

Відповідальність за ст. 130 КУпАП наступає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Порядок освідування особи на стан алкогольного чи наркотичного сп"яніння передбачений ст. 266 КУпАП та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп"яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Досліджуючи в судовому засіданні відеозапис (а.с. 62), наданий представником відповідача для підтвердження законності дій працівників поліції при зупинці та освідуванні ОСОБА_1 встановлено, що у останнього працівники поліції виявили як ознаки алкогольного так і наркотичного сп"яніння. Проте, всупереч встановленого законодавством порядку огляд на стан алкогольного сп"яніння на місці зупинки не здійснили та відразу запропонували проїхати до найближчого медичного закладу, де було проведено огляд на стан наркотичного сп"яніння. Не встановивши наркотичного сп"яніння, працівники поліції безпідставно (оскільки на місці зупинки освідування не проводилось) провели огляд на стан алкогольного сп"яніння та в подальшому, враховуючи незгоду ОСОБА_1 з результатом огляду, відмовили у повторному освідуванні. Хоча законом встановлено порядок повторного освідування у разі незгоди з первинним оглядом.

Акт огляду на стан алкогольного сп"яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.57) суперечить інформації, що міститься на відеозаписі, оскільки працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 освідування на місці зупинки, а в Акті зазначається про відмову особи від огляд на стан алкогольного сп"янінняу на місці зупинки.

Таким чином, позивачем в судовому засіданні належними та допустимими доказами доведено незаконність дій працівників поліції при складанні відносно нього адміністративного протоколу за ст. 130 КУпАП, оскільки провадження відносно особи постановою суду було закрито за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того незаконність дій працівників поліції підтверджено дослідженим відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який провів огляд з порушеннями встановленого законом порядку.

Внаслідок складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП транспортний засіб позивача було тимчасово затримано та поміщено на спеціальний майданчик.

З метою повернення транспортного засобу ОСОБА_1 було понесено витрати на евакуатор в сумі 4800 грн та оплату послуг за зберігання автомобіля в сумі 636,0 грн. Крім того, особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення користувалась послугами адвоката та витрати на професійну правничу допомогу становлять 10500 грн.

Оскільки неправомірними діями працівника поліції, позивачу заподіяна матеріальна шкода у вигляді вищезазначених витрат , тому вони підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Разом з тим, позивачем не доведено понесені ним витрати на прибуття до суду в сумі 4800 грн .

У відповідності до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування моральної шкоди покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

В судовому засіданні доведено, що внаслідок незаконних дій уповноваженої особи Хмільницького РВП позивач зазнав моральних (душевних) страждань у зв`язку з притягненням його до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, так як йому необхідно було доводити свою невинуватість перед судом та рідними, витрачати час на захист свого порушеного права.

Доказів, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди у розмірі заявленої позивачем, а саме у сумі 100 000 грн, її характер та обсяг, в даному випадку суду не було надано..

Таким чином, суд керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, врахуючи характер та обсяг моральних страждань позивача внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, приходить до висновку, що розмір компенсації моральної шкоди, завданої позивачу становить у розмірі 10000 гривень та буде справедливою внаслідок дій неправомірного характеру з боку уповноважених осіб Хмільницького РВП.

Суд вважає безпідставними доводи представника відповідача про те, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне наслідків цивільно правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди, оскільки здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому було закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, а також у Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення та з держави підлягають стягненню 15938,00 грн матеріальної шкоди та 10000 грн моральної шкоди.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 528,00 грн на професійну правничу допомогу, що пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.76-81,89, 141,258,264,265,273, 354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково..

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 ) на відшкодування матеріальної шкоди 15938,00 грн та 10000 грн на відшкодування моральної шкоди заподіяної неправомірними діями поліцейських СРПП Хмільницького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 ) 528.00 грн понесених витрат на правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Марина РОБАК