Постанова

Іменем України

19 вересня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/13610/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва

від 21 липня 2023 року про відмову в забезпеченні позову

у цивільній справі №759/13288/23 Святошинського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

до ОСОБА_5 ,

треті особи: Державне підприємство "СЕТАМ", приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Яромолюк М. М.,

провизнання права власності на майно за заповітом та зняття арешту з майна

У С Т А Н О В И В:

В липні 2023 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 , в якому просили:

визнати за кожним з позивачів: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 та на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

звільнити з-під арешту майно, а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , накладений приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим Максимом Олександровичем постановою про арешт майна від 11.05.2021 в межах виконавчого провадження НОМЕР_1;

звільнити з-під арешту майно, а саме 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , накладений приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М. О. постановою про арешт майна від 11.05.2021 в межах виконавчого провадження НОМЕР_1.

Разом з позовною заявою позивачі подали заяву про забезпечення позову, в якій просили:

зупинити продаж арештованого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_3 в межах виконавчого провадження НОМЕР_1;

заборонити Державному підприємству "СЕТАМ" вчиняти будь-які дії з проведення електронних торгів та оформлення результатів електронних торгів, до розгляду справи по суті;

заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньову М. О. вчиняти дії щодо продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 в порядку примусового виконання виконавчого листа №203/1330/20, виданого 05.05.2021 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська.

Заява про забезпечення позову мотивована позивачами тим, що кожний з них має право на спадкування після смерті свого батька ОСОБА_6 на 1/2 кожної з вищевказаних квартир, право власності на які зареєстровано за відповідачкою під час перебування у шлюбі з ОСОБА_6 . Проте, на дані квартири накладено арешт постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М. О. від 11.05.2021 у виконавчому провадженні НОМЕР_1 з виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2020 у справі №203/1330/20 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 заборгованості за договором позики.

Вказували, що їм стало відомо про те, що на платформі інтернет-ресурсу ДП "СЕТАМ" розміщено оголошення про продаж квартири АДРЕСА_1 на прилюдних торгах, які було призначено на 05.07.2023.

Позивачі вважали, що за таких обставин невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити чи ускладнити виконання рішення у разі задоволення позову.

Ухвалою Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивачі звернулися до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалися на те, що суд 21.07.2023 постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, оскільки в період з 21.07.2023 по 28.07.2023 така ухвала була відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Судом не взято до уваги, що обраний спосіб забезпечення позову є цілком співмірним з позовними вимогами та ніяким чином не перешкоджає приватному виконавцю проводити виконавчі дії у межах виконавчого провадження НОМЕР_1, зокрема вживати заходів, направлених на розшук іншого майна, що належить на праві власності відповідачці.

Судом також не взято до уваги, що як до позовної заяви, так і до заяви про забезпечення було долучено докази того, що відповідачка володіє іншим майном, крім спірного за рахунок якого можна виконати рішення у справі №203/1330/20.

Вважали, що є помилковим висновок суду про те, що забезпечення позову в обраний позивачами спосіб перешкоджає виконанню виконавцем рішення суду, оскільки зупинення продажу арештованого майна не зупиняє виконання судового рішення в іншій справі, а лише зупиняє продаж певного майна, а не всього майна боржника.

Звернули увагу, що обраний ними спосіб захисту є ефективним і унеможливлює відкриття нових судових проваджень щодо оспорення результатів торгів або продажу арештованого майна у разі, якщо позов про визнання права власності буде задоволено, що також повністю узгоджується з висновками Верховного Суду в постанові від 05.12.2022 у справі №757/22558/20.

За вказаних обставин просили скасувати ухвалу Святошинського районного суду Київської області від 21.07.2023 та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримала частково. Пояснила, що підтримує апеляційну скаргу лише в частині забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії з продажу квартири. В частині забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна не підтримує апеляційну скаргу, оскільки це майно вже реалізовано в порядку примусового виконання рішення суду, а саме передано стягувачу в рахунок погашення боргу.

Позивач - ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , повідомлена про день, час та місце розгляду справи, відповідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Відповідачка, повідомлена про день, час та місце розгляду справи, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Треті особи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з'явилися в судове засідання та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що постановою від 11.05.2021 приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області від Селезньова М. О. накладено арешт на майно боржника ОСОБА_5 в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 з примусового виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2020 у справі №203/1330/20 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 заборгованості за договором позики. Зокрема, даною постановою приватного виконавця арешт накладено на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно інформації, розміщеної на платформі інтернет-ресурсу ДП "СЕТАМ" в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 на електронних торгах відбувається продаж арештованого виконавцем майна, а саме квартири АДРЕСА_1 . Електронні торги було призначено на 05.07.2023, але вони не відбулися.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивачі, окрім іншого, просили вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю в порядку примусового виконання виконавчого листа №203/1330/20 Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2021 вчиняти дії, щодо продажу квартири АДРЕСА_2 .

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №211/129/18-ц).

Суд першої інстанції, врахувавши вищенаведені положення закону та встановивши, що заборона приватному виконавцю вчиняти виконавчі дії з продажу квартири АДРЕСА_2 суперечить положенням Закону України "Про виконавче провадження", за приписами якого виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Доводи апеляційної скарги такого висновку суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до того, що виконавець має можливість виконати рішення суду за рахунок іншого майна ОСОБА_5 . Проте, наявність іншого нерухомого майна у боржника, як вказують скаржники, не спростовує тієї обставини, що заборона виконавцю вчиняти дії з продажу квартири в межах примусового виконання рішення суду суперечить положенням Закону України "Про виконавче провадження", адже такими діями можуть бути не лише сам факт виставлення квартири на продаж, а й підготовка до здійснення таких дій, як то огляд, опис та оцінка нерухомого майна тощо.

Таким чином, не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість ухвали суду в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю вчиняти дії щодо продажу квартири в межах примусового виконання рішення суду.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для забезпечення позову шляхом заборони виконавцю вчиняти дії щодо продажу квартири АДРЕСА_2 в порядку примусового виконання, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви в цій частині.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду і щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в частині зупинення продажу арештованого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , з огляду на наступне.

У статтях 149, 150 ЦПК України зазначені положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, є спеціальним способом забезпечення позову, який застосовується лише у справах за позовом про визнання права власності на це майно.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначене згоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18.

Позивачі подали до суду даний позов до ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування на вищезгадані квартири, зняття з них арешту, посилаючись на те, що дані квартири були придбані відповідачкою та зареєстровані за нею на праві власності під час перебування у шлюбі з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті батька вони були малолітніми особами і їх мати - відповідачка ОСОБА_5 прийняла спадщину від себе та від імені своїх малолітніх дітей, що підтверджується заявою про прийняття спадщини. А відтак вони мають право на спадкування цих квартир в частці, яка повинна належати батьку, з огляду на презумпцію спільності майна подружжя, тому й звернулися до суду з даним позовом.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, окрім іншого, просили забезпечити позов шляхом зупинення продажу арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 в межах виконавчого провадження НОМЕР_1. Вважали, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити чи ускладнити виконання рішення у разі його ухвалення на їх користь.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 ОСОБА_7 реалізує своє право на виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2020 у справі №203/1330/20, що набрало законної сили, про стягнення з ОСОБА_5 на його користь заборгованості за договором позики, у рахуванням встановленого індексу інфляції, процентів за користування позикою, пені та трьох відсотків річних. Спірна квартира АДРЕСА_1 підлягає продажу на електронних торгах у межах виконавчого провадження НОМЕР_1 і за лотом №518907 виставлена на аукціон, проведення якого було призначено на 05.07.2023, але за результатом якого торги не відбулися.

Аналіз наведених обставин вказує на те, що позивачі просять забезпечити позов шляхом зупинення продажу арештованого майна у виконавчому провадженні, де вони не є сторонами виконавчого провадження та при цьому спосіб у який вони просять вжити заходи забезпечення позову стосується прав та інтересів ОСОБА_7 , який є стягувачем відносно ОСОБА_5 у справі №203/1330/20, але не залучений до участі у даній справі.

Також з наведених обставин слідує, що спір виник між ОСОБА_5 , яка є відповідачем у справі, що переглядається, та стосується прав ОСОБА_7 , який є стягувачем ОСОБА_5 у справі №203/1330/20, щодо виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики.

Отже, забезпечення позову у даній справі зупиненням продажу арештованого майна в межах виконавчого провадження НОМЕР_1 при примусовому виконанні рішення в іншій справі №203/1330/20 фактично порушує права та законні інтереси ОСОБА_7 .

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що обраний позивачами вид забезпечення позову - зупинення продажу арештованого майна не є співмірниміз предметом і підставами поданого позову, вжиття такого заходу забезпечення позову буде нести негативні наслідки та безпосередній вплив на права та охоронювані законом інтереси осіб, які не є учасниками цієї справи, зокрема стягувача ОСОБА_7 у справі №203/1330/20, який буде позбавлений можливості отримати грошові кошти від ОСОБА_5 , присуджені йому рішенням суду.

При цьому, такий захід забезпечення позову як зупинення продажу арештованого майна, на яке вже було накладено арешт в порядку примусового виконання судового рішення в іншій справі, не може вважатись допустимим заходом охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що обрані позивачами заходи забезпечення позову у даному випадку є недопустимими видами забезпечення та не можуть бути застосовані в цілому, оскільки прямо суперечать меті процесуального інституту забезпечення позову та нівелюють принципи цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржників на постанову Верховного Суду від 05.12.2022 у справі №757/22558/20, в якій суд дійшов висновку про правомірність забезпечення позову зупиненням арештованого майна, оскільки у справі, яка переглядалася касаційним судом та у даній справі, яка переглядається апеляційним судом, судами встановлено різні обставини, що відповідно призводить до різних висновків.

Так, у справі, яка переглядалася касаційним судом відповідачем, серед інших був стягувач у виконавчому провадженні, в межах якого накладено арешт на майно, а у даній справі, яка переглядається, позивачами не пред'явлено вимог до стягувача, прав та інтересів якого стосується арешт спірного нерухомого майна, та не залучено останнього до участі у справі в якості третьої особи.

Відтак, не врахування судом першої інстанції правового висновку, висловленого Верховним Судом в постанові від 05.12.2022 у справі №757/22558/20 не є підставою для скасування ухвали.

З огляду на викладене обставини, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, щодо наявності в ОСОБА_5 іншого нерухомого майна за рахунок якого ОСОБА_7 може задовольнити свої вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув заяву про забезпечення позову з пропуском строку колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи дану справу згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями призначено судді 19.07.2023, а 21.07.2023 судом постановлено оскаржувану ухвалу. Тобто ухвалу постановлено в строк, визначений ч. 1 ст. 153 ЦПК України. А посилання скаржника на те, що ухвала у період з 21.07.2023 по 28.07.2023 була відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень не свідчить про порушення судом норм процесуального права щодо строку розгляду заяви та відповідно не може бути підставою для скасування ухвали суду з цих підстав.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, надавши оцінку доводам заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в заявлений спосіб. Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, а тому не приймаються до уваги судової колегії.

Сукупність вищезазначених обставин та наведених положень закону приводить до висновку, що питання щодо забезпечення позову вирішено судом першої інстанції з додержанням вимог процесуального закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 вересня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська