ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7017/23 Справа № 201/4538/23 Головуючий у першій інстанції: Федоріщев С.С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

18 квітня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні та вихованні з 2015 року. Мати не цікавиться життям дитини, не опікується ним, участі у його вихованні та утриманні не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Також не бере участі у шкільному житті на навчанні. 07.10.2022 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська було прийнято ухвалу про затвердження мирової угоди згідно якої було визначено місце проживання дитини сторін ОСОБА_4 разом з батьком. Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини має суттєве юридичне значення і необхідне для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, вирішення питань щодо переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає разом із дитиною, а також зняття з реєстрації місця проживання та реєстрації за новим фактичним місцем. Тому, уточнивши позовні вимоги, позивач просив встановити факт, що ОСОБА_3 без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері самостійно виховує та утримує свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого визначено з батьком; стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу, з моменту звернення з позовом до суду та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 1-3, 5-6, 26).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року позов задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_3 без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері самостійно виховує та утримує свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання якого визначено з батьком. Стягнено з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1610,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась спільна дитина - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Центрально-Міським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області 23.06.2009 року, актовий запис №540 (а.с. 12).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом тривалого часу проживає разом з батьком ОСОБА_3 та перебуває на його утриманні; викладене підтверджується письмовими матеріалами справи, зокрема, копією акту від 20.04.2023 про фактичне проживання позивача та його сина ОСОБА_4 за однією адресою (а.с. 15-16, 17).

Крім того, представником відповідачки у судовому засіданні суду апеляційної інстанції визнано, зокрема, що, як до предявлення даного позову у квітні 2023 року, так і після його предявлення, неповнолітній Акім постійно проживає з позивачем; відповідачка визнає наявність у неї обовязку сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_5 на користь позивача, однак має можливість сплачувати аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання апеляційного суду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 жовтня 2022 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 07 жовтня 2022 року про виправлення описки, у цивільній справі №201/7214/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, надання дозволу на виїзд дитини за кордон та стягнення аліментів, визнано мирову угоду, укладену 06 жовтня 2022 року між сторонами на наступних умовах:

1) визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_3 ;

2) ОСОБА_3 відмовляється від позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та про надання дозволу на тимчасовий вивіз дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди ОСОБА_1 за кордон в період літніх канікул (а.с. 13, 14).

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказана вище ухвала не оскаржувалась та набрала законної сили 25.10.2022 року.

Також установлено, що відповідачка ОСОБА_1 та громадянин ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 04 березня 2016 року, про що Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 04.03.2016 року складено актовий запис №56 (а.с. 10, 76).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідачки народилась донька ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_7 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 10.11.2016 року та серії НОМЕР_3 від 19.05.2020 року, виданих Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом ДРАЦС (а.с. 74. 75).

Відповідачка проживає окремо від сина ОСОБА_4 , між сторонами не досягнуто згоди з приводу сплати відповідачкою аліментів на утримання спільної дитини.

Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. (ч. 1 ст. 191 СК України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є спільної дитиною сторін у справі, проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні; приймаючи до уваги зміст позовних вимог щодо стягнення аліментів у частці від доходу матері дитини; враховуючи стан здоров`я дитини та відповідачки, яка є працездатною; встановивши наявність на утриманні у відповідачки інших малолітніх дітей - доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,- колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 квітня 2023 року до повноліття дитини.

Підстави для стягнення на користь позивача з відповідачки аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу) відсутні, адже на утриманні ОСОБА_1 є також двоє її малолітніх дітей. Тому, розмір аліментів визначається виходячи із розрахунку половини заробітку (доходу) платника аліментів на трьох дітей (1/2), а на одну дитину відповідно - 1/6 частина заробітку (доходу). Окрім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевим судом не було встановлено наявність у відповідачки на утриманні інших дітей, лкрім сина ОСОБА_5 , що призвело до неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Колегія наголошує, що, відповідно до пояснень представника апелянтки у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, відповідачка визнає вимоги про стягнення з неї на утримання сина ОСОБА_5 аліментів на користь позивача, зазначаючи, що вона у добровільному порядку сплачує кошти після предявлення до суду даного позову. Однак, даний факт не свідчить про відсутність підстав для стягнення аліментів за рішенням суду, адже подання позивачем позовної заяви та підтримання своїх вимог у суді свідчить про відсутність домовленості між сторонами про порядок та розмір сплати аліментів відповідачкою на утримання спільного сина ОСОБА_5 .

Позивач, звертаючись до суду, просить, зокрема, встановити факт, що ОСОБА_3 без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері самостійно виховує та утримує свого неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19.

Згідно ч. 2 ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Виходячи з викладеного, вимога про встановлення у резолютивній частині судового рішення юридичного факту, що ОСОБА_3 без будь-якої сторонньої допомоги та без участі матері самостійно виховує та утримує свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не призводить до ефективного захисту прав позивача та є неефективним способом захисту.

Вказаний вище факт є предметом доказування (спростування) сторонами, дослідження та встановлення судом у даній справі при розгляді вимоги щодо стягнення аліментів на утримання спільного сина, висновок щодо якого викладений у мотивувальній частині судового рішення.

Таким чином, позовна вимоги про встановлення вищевказаного юридичного факту задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про встановлення факту, що місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з батьком, колегія зазначає наступне.

Згідно ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Позовна заява не містить будь-якого обґрунтування наявності спору між сторонами щодо місця проживання спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтування підстав визначення місця проживання сина з батьком.

Згідно змісту апеляційної скарги та пояснень представника відповідачки в судовому засіданні апеляційного суду, відповідачка створила нову сім`ю, з березня 2022 року проживає за межами України та не заперечує щодо проживання сина ОСОБА_5 разом з батьком.

Більше того, позивачем долучено до матеріалів справи копію ухвали про визнання мирової угоди, укладеної 06 жовтня 2022 року між сторонами щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

У зв`язку з вищевикладеним, позовна вимога про встановлення факту, що місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено з батьком - задоволенню не підлягає.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви з вимогою про стягнення аліментів, яка задоволена судом, з ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Оскільки, у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовлено, з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений при поданні апеляційної скарги, пропорційно залишеним без задоволення вимогам, у розмірі 1610,40 грн. (1073,60 грн. х 150%).

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18 квітня 2023 року до повноліття дитини.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 1610 (одна тисяча шістсот десять) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова