Справа № 345/1701/23
Провадження № 4-с/345/7/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області:

в складі: головуючого-судді Мигович О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

представника заінтересованої особи Даниловича А.Б.

представника заінтересованої особи Шевченка А.О.

представника заінтересованої особи Ватутіна І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші скаргу АТ КБ Приват Банк», третя особа: ОСОБА_1 , інша особа: Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихін Сергій Володимирович, Начальник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович на дії посадових осіб органу державної виконавчої служби, суд

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника АТ КБ «ПриватБанк» Данило Мусійченко звернувся до суду із скаргою на дії посадових осіб органу державної виконавчої служби, в якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. та начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимова І.С. в частині складання та затвердження розпорядження № 71414972 від 04.04.2023 в межах виконавчого провадження № 71414972 приєднаного до зведеного виконавчого провадження № 56010919 при примусовому виконанні виконавчого листа № 345/3027/18 виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області. А також визнати недійсним розпорядження № 71414972 від 04.04.2023 в межах виконавчого провадження № 71414972 приєднаного до зведеного виконавчого провадження № 56010919 при примусовому виконанні виконавчого листа № 345/3027/18 виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області. Скасувати розпорядження № 71414972 від 04.04.2023 в межах виконавчого провадження № 71414972 приєднаного до зведеного виконавчого провадження № 56010919 при примусовому виконанні виконавчого листа № 345/3027/18 виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області.

У поданій скарзі, заявник посилається на те, що 16 грудня 2020 Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області ухвалив рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення матеріальних збитків, яким у задоволенні позовної заяви відмовлено повністю.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 грудня 2022 рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області скасовано, апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 29 935 927,00 грн. завданих збитків та 19 699,00 грн. судового збору.

29.03.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним Сергієм Володимировичем, при примусовому виконанні виконавчого листа № 345/3027/18 виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області винесені постанови: про відкриття виконавчого провадження № 71414972; про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 71414972; про стягнення виконавчого збору № 71414972; про приєднання виконавчого провадження, яким приєднано виконавче провадження № 71414972 до зведеного виконавчого провадження № 56010919, яке веде ВПВР ДДВС МЮУ. 29.03.2023 посадовими особами органу державної виконавчої служби була складена платіжна інструкція № 29/20/1, про перерахування з рахунку АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в загальному розмірі 32 951 484,46 грн. на рахунок Міністерства Юстиції України.

Скаржник вважає, що після відкриття провадження, розпочинаючи виконання рішення державний виконавець повинен спочатку прийняти постанову про звернення стягнення на майно боржника, а потім вчиняти дії щодо безпосереднього стягнення коштів з боржника, перерахування їх стягувачу, утримання виконавчого збору та витрат на виконавче провадження. Також стверджує, що дії по складанню та затвердженню розпорядження № 71414972 від 04.04.2023 про розподіл коштів стягнутих з АТ КБ «ПриватБанк» без прийняття постанови про звернення стягнення на майно боржника є передчасним та суперечать вимогам п. 7 розділу VIII Інструкції та абзацу другому частини першої статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження».

Скаржник під час ознайомлення з розпорядженням № 71414972 від 04.04.2023 встановив, що згідно розпорядження здійснюється розподіл коштів за період з 17.01.2022, що не стосується виконання виконавчого листа по справі № 345/3027/18, а також не зазначений документ на підставі якого здійснюється розподіл виконавчого збору, витрат виконавчого збору, витрат на виконавче провадження.

08.05.2023 до суду надійшло заперечення на скаргу АТ КБ «ПриватБанк» від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відповідно до якого вважає скаргу безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Просить в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі та зазначає, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і ЗУ «Про виконавче провадження».

В запереченні зазначає, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.01.2023 № 345/3027/18 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 29 935 927,00 грн. завданих збитків та 19 699,00 грн. судового збору. 29.03.2023 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №71414972. Також зазначає, що виконання кількох рішень про стягнення кошті з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження, а тому виконавцем було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 56010919, яке веде ВПВР ДДВС МЮУ. Звертає увагу на те, що ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено обов`язок державного виконавця після відкриття виконавчого провадження, яке підлягає приєднанню до зведеного, винесенню окремої постанови на кожен такий виконавчий документ, в порядку ст. 48 Закону.

Оскільки грошові кошти списано з рахунків боржника у повному обсязі, згідно з вказаним вище виконавчим документом, та 06.04.2023 державним виконавцем внесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» та виконавче провадження ВП № 71414972 завершено. Таким чином, вважає свої дії правомірні, державним виконавцем вжито заходи примусового виконання, відповідно до вимог чинного законодавства, рішення суду вважає виконаним та не вбачає протиправності в діях начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

24.05.2023 до суду надійшли додаткові пояснення у справі від представника заявника АТ КБ «ПриватБанк» Шевченко А.О. В поданій скарзі АТ КБ «ПриватБанк» звертає увагу на те, що дії по складанню та затвердженню розпорядження № 71414972 від 04.04.2023 про розподіл коштів стягнутих з АТ КБ «ПриватБанк» без прийняття постанови про звернення стягнення на майно боржника є передчасними та суперечать вимогам п. 7 розділу Інструкції та абзацу другому частини першої статті 48 ЗУ «Про виконавче провадження». Як наслідок кошти стягнуті у незаконний спосіб, чим порушені права Банку. Заперечуючи проти зазначеного доводу, представник осіб чиї дії оскаржуються, зазначив, що така постанова нібито є, проте вона винесена в рамках зведеного провадження, копія суду не надана. Прийняття постанови про звернення стягнення на майно боржника є обов`язковим. Також звертає увагу на те, що в розпорядженні № 71414972 від 04.04.2023 не зазначена підстава (виконавчий документ) на підставі якого здійснюється розподіл виконавчого збору, витрат виконавчого збору, витрат на виконавче провадження, дані документи являються виконавчими і є підставою для стягнення відповідного збору та витрат.

Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направив заперечення на письмові пояснення АТ КБ «Приватбанк», в яких вважає дані письмові пояснення необґрунтованими з огляду на наступне. 29.03.2023 державним виконавцем надіслано Платіжну інструкцію № 29/20/1 від 29.03.2023 щодо списання коштів з кореспондентського рахунку боржника в Національному банку України у м. Києві. У своїх поясненнях представник скаржника зазначає, що у розпорядженні № 71414972 не зазначено на якій підставі здійснюється розподіл виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, не погоджуючись, зазначає, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження».

18.09.2023 до суду надійшли пояснення на скаргу АТ КБ «ПриватБанк» від представника третьої особи, адвоката Ватутіна В.П. Зазначає, що скарга АТ КБ «ПриватБанк», надумана, безпідставна і просить суд відмовити в її задоволенні оскільки наведені в ній доводи жодним чином не вказують на наявність порушень з боку державного виконавця під час відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанні виконавчого листа від 20.01.2023 № 345/3027/18 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 завданих збитків. Заперечує твердження скаржника, про те, що після відкриття виконавчого провадження державний виконавець повинен спочатку звернути стягнення на майно боржника, а потім вчиняти дії щодо безпосереднього стягнення коштів з боржника, вважає порушенням норм чинного законодавства, а саме ч.2 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній, просив таку задовольнити.

У судовому засіданні представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Данилович А.Б. вимоги скарги заперечив, вважає скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях на скаргу.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи Ватутін І.П. просить суд відмовити в задоволенні скарги, врахувати письмові пояснення які долучені до матеріалів справи.

Заслухавши доводи особи, дії якої оскаржуються, дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В процесі розгляду справи представником Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Даниловичем А.Б. було подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки вважає, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених за правилами різних юрисдикцій, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Як зазначено у п. 12, 13 постанови № 6 Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ, незалежно від місця виконання судового рішення. У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» з урахуванням вимог статей 447, 448 ЦПК України, дає підстави зробити висновок, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконані рішення, ухваленого за правилами цивільного судочинства, зазначена скарга розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства, а якщо скарга подається на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб ДВС щодо виконання судового рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, таку скаргу розглядає відповідний господарський суд, який ухвалив таке рішення за правилами господарського судочинства, відповідно.

Таким чином, суд прийшов до висновків, що скарга на дії державних виконавців повинна розглядається судом, який ухвалив вказане рішення за правилами цивільного судочинства, а також у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення, зазначена скарга також розглядається судом, який ухвалив рішення за правилами цивільного судочинства, а тому клопотання про закриття провадження у справі, яке заявлене представником Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Даниловичем А.Б. не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, 08 грудня 2022 рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області скасовано, апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 29 935 927,00 грн. завданих збитків та 19 699,00 грн. судового збору.

20.01.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист № 345/3027/18.

29.03.2023 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним Сергієм Володимировичем, при примусовому виконанні виконавчого листа № 345/3027/18 виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області винесені постанови: про відкриття виконавчого провадження № 71414972; про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження № 71414972; про стягнення виконавчого збору № 71414972; про приєднання виконавчого провадження, яким приєднано виконавче провадження № 71414972 до зведеного виконавчого провадження № 56010919, яке веде ВПВР ДДВС МЮУ.

Того ж дня, посадовими особами органу державної виконавчої служби була складена платіжна інструкція № 29/20/1, про перерахування з рахунку АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів в загальному розмірі 32 951 484,46 грн. на рахунок Міністерства Юстиції України.

Відповідно до платіжних інструкцій долучених до матеріалів справи було стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в загальному розмірі 32 951 484,46 грн. (а.с.95-98).

06.04.2023 державним виконавцем, у відповідності до вимог п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Разом з тим, за змістом частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Обов`язковість виконання судових рішень встановлена у статтях 2, 18 ЦПК України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Питання порядку виконання судових рішень врегульоване статтею 129-1 Конституції України, у відповідності до якої суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Суду як джерело права.

Відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine», § 52, n. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02).

З огляду на наведене, суд вважає, що принцип обов`язковості судового рішення та визначений процесуальним законодавством обов`язок суду із здійснення судового контролю за виконанням судового рішення зобов`язує суди, здійснюючи оцінку тих чи інших обставин, враховувати чи сприяє вчинення будь-якої процесуальної дії (в тому числі судом) виконанню остаточного судового рішення чи навпаки - перешкоджає такому виконанню.

При цьому, слід зауважити на тому, що виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, у визначеному законом порядку, утверджує авторитет держави як правової і, навпаки, невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;

5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки;

6) невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після одержання відповідного звернення від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, cтвореного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства в оборонно-промисловому комплексі, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", вчинити дії щодо зняття арешту з майна, щодо якого було здійснено заходи із заміни майна, передбачені статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес.

Обов`язковою підставою звернення до суду є порушення прав і свобод сторони виконавчого провадження, в даному випадку боржника АТ КБ «Приват Банк». Боржник повинен вказати, яке саме право порушено і довести яким чином державним виконавцем її права порушено, так як судом встановлено, що дії державного виконавця є законними та правомірними, спрямованими на фактичне виконання рішення суду. Так як виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи забезпечення та заходи щодо примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, суд вважає, що скаржником не доведено належними, допустимими та достовірними доказами порушення його прав.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В., при примусовому виконанні виконавчого листа № 345/3027/18 виданого 20.01.2023 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення матеріальних збитків є правомірними та обґрунтованими, тому у задоволенні скарги представника заявника АТ КБ «ПриватБанк» Шевченко А.О., з участю представників заінтересованих осіб головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихін С.В., начальник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим І.С., третя особа ОСОБА_1 на дії посадових осіб органу державної виконавчої служби слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 19, 175-177, 260, 261, 263, 352, 354, 447-451 ЦПК України, суд,-

У Х А Л И В:

У задоволенні скарги АТ КБ Приват Банк», третя особа: ОСОБА_1 , інша особа: Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихін Сергій Володимирович, Начальник Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадим Іван Сергійович на дії посадових осіб органу державної виконавчої служби відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя: