ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/38/22 Номер провадження 22-ц/814/2960/23Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т.М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

секретар: Андрейко Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління державної міграційної служби України в Полтавській області

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 січня 2023 року, постановлене суддею Мороз Т.М.

по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України в Полтавській області про встановлення факту родинних відносин,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій просила встановити факт того, що ОСОБА_2 , мешканка смт. Білики Кобеляцького району Полтавської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її бабою.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, українкою за походженням та займається питанням оформлення дозволу на імміграцію в Україну.

Для отримання дозволу на імміграцію і відповідної посвідки на постійне місце проживання в Україні до відповідного уповноваженого органу заявниця має подати підтвердження свого територіального походження, а саме, що вона сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повно рідні та неповно рідні брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Вказала, що вона на території України не народилася, однак в смт. Білики Кобеляцького району Полтавської області постійно до дня смерті жила її баба, ОСОБА_2 . Проте свідоцтва, у тому числі актові записи про народження матері ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про її шлюб та про розірвання шлюбу у 1930 році, на підставі яких, в позасудовому порядку можна було б підтвердити, що ОСОБА_2 є бабою заявниці, не збереглися.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є онукою ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду обґрунтовано тим, що факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення та підтверджується поданими доказами та показами свідків.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило Управління державної міграційної служби України в Полтавській області, просило його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 є матірю ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_2 .

Покази свідків не є належними доказами у справі, адже вони за своїм віком не можуть знати обставини, які просить встановити заявниця та безпосередньо їх не підтверджують.

Від ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзив мотивовано тим, що відомості про народження матері ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не збереглися ні у самої заявниці, ні у Державному реєстрі актів цивільного стану, що підтверджується відповіддю органу ДРАЦС, тому єдиною можливістю доведення територіального походження заявниці це доведення спорідненості з її бабою ОСОБА_2 .

Посилання на неналежність показань свідків є помилковим, оскільки вік допитаних осіб не ставить під сумнів їх показання, адже вони є свідомими особами та були очевидцями встановлювальних правовідносин, не визнані недієздатними. Їх показання стосуються саме тих обставин справи, які безпосередньо вказують на родинні відносини між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта заявниці (а.с. 5-7).

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_4 , національність - українка (а.с. 16).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Москва (а.с. 15).

Згідно листа Кобеляцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області актового запису про народження ОСОБА_7 за 1908 рік по смт. Білики Кобеляцького району Полтавської області не виявлено. Актові записи про народження за 1908 рік та актові записи про шлюб за 1930 рік по смт. Білики Кобеляцького району Полтавської області не збереглися (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_5 в селищі Білики Кобеляцького району Полтавської області померла ОСОБА_2 (а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності будівлі від 01.10.1959 року № 390 ОСОБА_2 мала право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до домової книги за адресою: АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 10-12).

Відповідно до свідоцтва про одруження ОСОБА_8 , 1916 р.н. та ОСОБА_9 , 1923 р.н., прізвище останньої після реєстрації шлюбу - ОСОБА_10 (а. с. 17).

Із заповіту, складеного 02.07.1969 р. ОСОБА_2 вбачається, що своє майно вона заповіла дочці ОСОБА_6 та зятю ОСОБА_8 (а.с.107).

ІНФОРМАЦІЯ_9 в селищі Білики Кобеляцького району Полтавської області померла ОСОБА_6 (а. с. 113).

26 лютого 1997 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно заповіла племінникам: ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (а. с. 118).

На підставі вищевказаного заповіту ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,15 га для обслуговування вищевказаного житлового будинку (а.с. 18-19).

Відповідно до довідки, виданої комітетом Білицької селищної ради № 38 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 29).

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою.

У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 638/15738/17 (провадження № 61-15921св19) зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

В суді першої інстанції було допитано свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які склали присягу та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та відмову від дачі показань.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що знав ОСОБА_16 , у якої було дві дочки ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , які народилися у Біликах. ОСОБА_17 (або її ще називали ОСОБА_19 ) виїхала в Росію і там в неї народилася дочка ОСОБА_20 ( ОСОБА_21 ). Галина кожного року приїжджала до баби ОСОБА_2 в смт. Білики. Віра вийшла заміж і змінила прізвище на ОСОБА_10 , дітей в неї не було. Достовірно стверджує, що ОСОБА_22 є рідною онукою ОСОБА_2 .

Допитана свідок ОСОБА_15 достовірно підтвердила, що ОСОБА_1 є рідною онукою ОСОБА_2 , оскільки вона їх знала та спілкувалася. У ОСОБА_2 були діти ОСОБА_23 ), ОСОБА_24 ), яка проживала в м. Москва та Дуся. У Лєни було троє дітей ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , у Віри дітей не було.

Доводи апеляційної скарги, що показання свідків не підтвержують обставини, які прохає встановити заявниця, колегія суддів відхиляє, оскільки апелянтом показання свідків не спростовані, посилання на їх вік є некоректним.

Таким чином, враховуючи попередження свідків про кримінальну відповідальність, беручи до уваги логічність та послідовність їх показань, колегія суддів вважає дані докази допустимими та такими, що підтверджують вказані ОСОБА_1 обставини.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління державної міграційної служби України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 17 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин