КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення оплати аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 липня 2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено рішення, яким стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх доходів починаючи з 15 лютого 2021 року до повноліття дитини.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист №369/1998/21 від 31 серпня 2021 року.

Вказано, що Голосіївським ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) видано постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 67041569 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно.

Також позивач зазначає, що відповідач у період з лютого 2021 року по грудень 2021 року включно аліменти взагалі не сплачував у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08 грудня 2022 року, виданої головним державним виконавцем Голосіївського ВДВС Проц В.С., станом на 01 грудня 2022 року становить 89 310,89 грн. Оскільки заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за час виникнення заборгованості по сплаті аліментів.

Враховуючи вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 89 310,89 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 89 310,89 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку виникнення заборгованості за сплати аліментів з його вини. Апелянт наголошує, що відповідно до судового рішення аліменти присуджено до стягнення з 15 лютого 2021 року, а виконавче провадження було відкрито 08 жовтня 2021 року. Таким чином, апелянт вважає, що борг утворився за час розгляду справи в суді першої інстанції, а саме з 15 лютого 2021 року.

ОСОБА_1 звертає увагу, що рішення про стягнення аліментів було ухвалено 26 липня 2021 року й воно набрало законної сили 27 серпня 2021 року. Таким чином, апелянт вказує, що зі змісту оскаржуваного рішення, яким суд виснував про виникнення заборгованості з його вини, саме він повинен нести матеріальну відповідальність за недотримання судом строків розгляду справи.

Апелянт наголошує, що він не ухилявся від виконання своїх обов`язків, він є працевлаштованим та з часу, коли виконавчий лист надійшов на підприємство, де він працює, з нього почали стягуватись необхідні платежі по аліментам та суми заборгованості. Зазначено також, що підприємство не має права стягувати з його заробітної плати більше, ніж передбачено законом, а саме 50 відсотків від заробітної плати.

Також апелянт звертає увагу, що на час розгляду справи він виплатив всю заборгованість, проте суд першої інстанції відмовив у долученні вказаних документів до матеріалів справи. Доводами апеляційної скарги також є те, що позивачка по справі при розрахунку пені застосовувала невірну методику.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити повністю.

11 серпня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , відповідно до якого вказано, що державним виконавцем відповідачу було направлено довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 08 грудня 2022 року, яку апелянт станом на 10 серпня 2023 року не оскаржив, а отже погодився та підтвердив визначені державним виконавцем розміри заборгованості по сплаті аліментів. Представник ОСОБА_4 зазначає, що доводи апелянта щодо причин виникнення заборгованості та відсутності його вини слід розцінювати як відсутність бажання та наміру утримувати дитину. Таким чином, представник позивача вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого та законного рішення про задоволення позовних вимог, а тому у апеляційного суду відсутні правові підстави для задоволення поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2021 року стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду - 15 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому, 31 серпня 2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист №369/1998/21 (а.с.8-9).

На примусовому виконанні в Голосіївському ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) перебуває виконавчий лист №369/1998/21 від 31 серпня 2021 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно (виконавче провадження №67041569).

При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 , наданого головним державним виконавцем Проц В.С. від 08 грудня 2022 року заборгованість відповідача утворилась за період з 15 лютого 2021 року по 01 грудня 2022 року та станом на 01 грудня 2022 року становить 89 310,89 грн (а.с.14).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , мотивував своє рішення тим, що виникнення заборгованості виникло з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти за судовим рішенням, розмір пені за прострочення сплати аліментів, яку просить стягнути позивач не більше 100 відсотків заборгованості, а тому позовна заява підлягає задоволенню.

Апеляційний суд не може повністю погодитись із вказаним рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з вимогами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до положень статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до положень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вказано, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16 та дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1%. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1%.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною 4 статті 71 цього Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Проте таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги апеляційний суд керується наступним.

Правовідносини щодо утримання батьками дитини або дітей до їх повноліття регулюється главою 15 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, у визначений за домовленістю між ними спосіб або ж за рішенням суду з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України (статті 180, 181, 183, 184, 189 СК України).

Так, частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Тлумачення статті 191 СК України дає підстави для висновку, що юридичне значення для визначення часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, має час звернення до суду іншого з батьків з позовом або заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Виключення із цього правила стосуються стягнення аліментів за минулий час (до пред`явлення позову).

Судовим рішення, яким стягнуто аліменти з відповідача, визначено, що аліменти стягуються з 15 лютого 2021 року, тобто з дня пред`явлення позову до суду.

Разом із цим, для застосування зазначеної вище санкції (стягнення неустойки) до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Апеляційний суд доходить висновку про відсутність вини відповідача - платника аліментів у виникненні заборгованості зі сплати аліментів до 26 липня 2021 року (день проголошення судового рішення про стягнення аліментів), оскільки відповідачу стало відомо про необхідність негайної сплати аліментів на користь позивача лише цього самого дня.

Разом з тим, дослідивши розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, наданий позивачем по справі, апеляційний суд встановив, що відповідача по справі починаючи з січня 2022 року в повному обсязі та вчасно сплачує аліменти. Крім того, відповідач сплачує аліменти навіть у більшому розмірі, ніж місячний платіж, що свідчить про належне виконання ним своїх зобов`язань з виплати заборгованості по аліментам.

Враховуючи викладені обставини, правильним періодом нарахування пені на розмір заборгованості по аліментам слід вважати з серпня 2021 року по грудень 2021 року (період, коли відповідачем не сплачувались аліменти на утримання доньки).

№Заборгованість по аліментах за відповідний місяцьКількість днів прострочення заборгованості по аліментах за відповідний місяць, починаючи з 01 числа наступного місяця до 15.01.2022Розрахунок пеніРозмір пені за відповідний період
1.Серпень 2021 року - 11 907,92 грн13711 907,92Х137Х1%16 313,85
2.Вересень 2021 року - 11 488,31 грн10711 488,31Х107Х1%12 292,49
3.Жовтень 2021 року - 11 574,50 грн7611 574,50Х76Х1%8 796,62
4.Листопад 2021 року - 11 794,61 грн 4611 974,61Х46Х1%5 425,52
5.Грудень 2021 року - 11 796,52 грн1511 796,52Х15Х1%1 769,47

Таким чином, загальний розмір пені, який нарахований на заборгованість відповідача за період з серпня по грудень 2021 року становить 44 597,95 грн.

Оскільки вказаний розмір не перевищує 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, апеляційний суд доходить висновку про правомірність заявлених позовних вимог лише у розмірі 44 597,95 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 44 597,95 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв