Справа № 211/5490/23
Провадження № 2/211/2398/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

05 грудня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:головуючого судді Ткаченко С.В.,за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,у відсутність сторін, розглянувши в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення пені зі сплати аліментів за період з 04.04.2018 по 13.08.2023 у сумі 162 979,09 грн. В обґрунтування вимог зазначено, що на підставі рішення суду з відповідача з 04.10.2011 проводилися стягнення аліментів на утримання їх малолітньої дольник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 / 4 частки дохору (заробітку). Однак відповідач належним чином судове рішення не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 01.06.2023 у сумі 110 045,25 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця. Тому виходячи з наданого нею розрахунку, просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання учасники процесу не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток, у тому числі й на електронні засоби зв`язку сторін.

Позивач ОСОБА_1 згідно прохальної частини тексту позовної заяви просить розгляд справи проводити за її відсутності, на вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову не визнав, проти позову заперечує.

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що рішенням суду з нього дійсно стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У нього дійсно наявна значна сума заборгованості по аліментам, яка виникла по незалежним від нього причинам. Однак за можливості сплачує аліменти та заборгованість по аліментам. Розрахунок заборгованості, наведений позивачем, некоректний, оскільки у ньому не зазначено, що 15.06.2020 ним сплачено борг у сумі 15 000,00 грн., а у червні 2020 року ним сплачено 17 000,00 грн. Ці кошти позивачка отримала, про погашення суми відомо, але пеню нараховує. У травні 2023 року він звернувся до державного виконавця із заявою про перерахунок заборгованості з врахуванням сплачених сум та визначення обов`язкової частки сплати аліментів відповідно до рішення суду. З березня 2022 року він не працює, перебуває у відпустці без збереження заробітної плати, тобто не працює з поважних причин. Тому вважає, що розрахунок суми заборгованості виходячи з показника середньої заробітної плати, не може застосовуватись. Державним виконавцем здійснено перерахунок заборгованості, враховуючи уже сплачені суми та встановлений розмір аліментів 1 299,16 грн. Він за можливості почав сплачувати по 1 400,00 грн. щомісячно та по 500,00 грн. заборгованості, більшу суму він не має можливості сплачувати. При цьому позивачка не зазначає про факт отримання нею соціальної допомоги на утримання дитини у зв`язку з тим, що платник аліментів не сплачує аліменти, а це має суттєве значення. Він проживає у батьківському будинку, матеріальний допомогу йому надає зведений брат, який є військовослужбовцем. У зв`язку із встановленими державним виконавцем обмеженнями у тому числі й праві керування транспортними засобами, він не може знайти підробіток водієм. Тому виникають додаткові труднощі для сплати аліментів. У країні встановлений військовий стан, підприємство, де він працює, перебуває у районі з активними бойовими діями, його провини у відсутності роботи не має, тому просить відмовити у задоволенні вимог повністю.

Представник третьої особи до суду не з`явився, про день слухання повідомлені.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, на виконанні Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2776/11 від 01.11.2011 виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 /4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.10.2011 до повноліття дитини. Згідно довідки Довгинцівського ВДВС від 10.08.2023, станом на 01.08.2023, заборгованість по зазначеному виконавчому листу складає 112 055,20 грн.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства; учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів; невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи; стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів; розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %; при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць.

Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Позивачем за період з квітня 2018 року 13.08.2023 зроблено розрахунок пені, який відповідачем не спростовано, контрозрахунок до суду не надано.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що: «у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів».

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості (постанови Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 372/3260/20 (провадження № 61-8523св22) від 02 жовтня 2023 року у справі № 705/2656/21 (провадження № 61-8878св23).

Так, зі змісту відзиву на позов убачається про обізнаність відповідача щодо наявності судового рішення про стягнення з нього аліментів, що підтверджується також частковим виконанням судового рішення.

Відомостей щодо звернення відповідача ОСОБА_2 до державного виконавця із вимогою перерахунку заборгованості по аліментам та наданням відповідних письмових доказів добровільної сплати аліментів за спірний період, матеріали справи не містять.

Таким чином, судом установлено, що станом на дату видачі довідки від 10.08.2023 у ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів у сумі 112 055,20 грн.; згідно відповідач знав про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів; матеріалами справи не підтверджується надання відповідачем добровільної матеріальної допомоги на утримання доньки у спірний період та неможливість сплачувати аліменти; належних та допустимих доказів вжиття всіх залежних від відповідача заходів щодо належного виконання зобов`язання та виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з його вини відповідача, суду не надав.

При цьому борг виник у період з квітня 2018 року, відпустки відповідач почав брати за заявою з 28 лютого 2022 року, що не позбавляє відповідача права звільнитися з місця роботи та офіційно працевлаштуватися з отриманням офіційного заробітку. Зазначені відповідачем доводи у тексті відзиву на позов не являються поважними причинами та не звільняють останнього від обов`язку сплати аліментів.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність передбачених частиною першою статті 196 СК України підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі, що відповідає розміру заборгованості за аліментами (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року у справі № 705/2656/21 (провадження № 61-8878св23).

Разом з тим, сума боргу ОСОБА_2 по аліментам станом на 01.08.2023 становить 112 055,20 грн., а тому з урахуванням викладеного, відсутності доказів на підтвердження суми боргу станом на 13.08.2023, оскільки розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується, суд вважає можливим задовольнити позов частково, у межах суми боргу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи викладене, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. 196 СК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 278-279 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою : АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ), пеню за суму несплачених аліментів за період з 04.04.2018 по 01.08.2023 у сумі 112 055 (сто дванадцять тисяч п`ятдесят п`ять) гривень 20 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко