Дата документу 20.09.2023Справа № 635/1687/19
Провадження № 2/554/5818/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2023 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Артеменко Т.А.,

за участю учасників справи:

представник позивача: адвокат Петраков В.А.,

представник відповідача: адвокат Жук Є.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування різниці між ціною продажу предмету іпотеки та звичайною ціною на нього по договору купівлі-продажу нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у лютому 2019 року звернулася до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування різниці між ціною продажу предмету іпотеки та звичайною ціною на нього по договору купівлі-продажу нерухомого майна, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 різницю (решту) коштів між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього по договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. 26.02.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за №259, яка складає суму у розмірі 179 789,25 гривень.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 07.12.2012 року між відповідачем та громадянином ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 369 000 гривень. В забезпечення виконання вказаного договору 07.12.2012 року позивач та інші власники квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 передали відповідачу в іпотеку вищевказане майно.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 вищевказаного договору позики, відповідач вирішив реалізувати предмет іпотеки.

У липні 2016 року позивачу стало відомо, що 26.11.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстровано в реєстрі за номером 259. Так, відповідно до п.1.2 зазначеного Договору визначено, що майно належить Іпотекодавцю наступним чином: 1/2 частина ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (по 1/2 частини кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло); 1/2 частина ОСОБА_6 на підставі договору дарування частини квартири.

Пунктом 2.1 Договору визначено ціну договору, яка становить 632 000 гривень. В пункті 2.2 Договору зазначено, що вищевказану ціну визначено на підставі звіту про оцінку майна №SM-205-10-15, проведеною 20.10.2015 року та виданою ПП ОСОБА_7 .

Ознайомившись з текстом договору купівлі-продажу, позивач вважає, що вказаний договір порушує права позивача, суперечить вимогам чинного законодавства з наступних підстав.

Так, сторонами того правочину, у тому числі відповідачем, було навмисно та свідомо занижена вартість предмету договору квартири АДРЕСА_1 . Зокрема, відповідно до звіту про оцінку майна від 30.06.2016 року, виданого ТОВ «АН «Схід 2007», вартість квартири АДРЕСА_1 станом на дату укладання правочину, складала еквівалент 39 935 доларів США, що в переведенні на курс гривні на час проведення оцінки складало 1 088 157 гривень.

В пункті 1.3 Договору, визначено, що Іпотекодавець повідомлений Іпотекодержателем про наміри укласти договорі купівлі-продажу предмету іпотеки, тобто квартири АДРЕСА_1 . Проте, Іпотекодавці (позивачі у справі) жодних повідомлень з вказаного приводу не отримували, згоду на реалізацію предмету іпотеки не надавали.

Таким чином, ОСОБА_2 реалізацію квартири АДРЕСА_1 здійснив передчасно та не маючи достатніх прав щодо нерухомого майна, в тому числі не отримавши права власності на вказану квартиру, а при оформленні договору купівлі-продажу ОСОБА_2 приватному нотаріусу були надані завідомо неправдиві відомості щодо його повноважень для проведення реалізації предмету іпотеки, щодо належного повідомлення іпотекодавців про його наміри здійснити реалізацію квартири, та інші відомості, в тому числі щодо проведення оцінки реалізованого майна.

Зокрема, пунктом 2.1 Договору визначено ціну квартири, яка безпідставно продавалась ОСОБА_2 , в розмірі 632 000 гривень. В пункті 2.2 Договору визначено, що вказана сума визначена відповідно до звіту про оцінку майна №№SM-205-10-15, зробленого 20.10.2015 року суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_7 . Проте, проведення оцінки вказаної квартири в присутності позивача за цим позовом не здійснювалось, вартість квартири не встановлювалась та іпотекодавцями не погоджувалась.

До даного часу, відповідач не прозвітував перед іпотекодавцями про суму коштів, за яку він реалізував предмет іпотеки, решти виручки не повернув, такими діями порушує права позивача та протиправно утримує різницю грошей за продану квартиру. Дану різницю позивач враховує, як грошові кошти, які належать позивачу відповідно його долі у праві власності. Оскільки частка позивача у вказаній квартирі складала 1/4 частину, тому загальна сума недоплачених коштів відповідачем складає відповідну грошову суму, виходячи з наступного розрахунку: 1 088 157 гривень сума вартості квартири (предмета іпотеки), що була продана відповідачем; 632 000 гривень сума грошей по договору купівлі-продажу від 26.02.2016 року, які отримав відповідач: 369 000 гривень сума боргу позичальника ОСОБА_3 , яка була забезпечена вищевказаною іпотекою. 1 088 157 гривень 369 000 гривень = 719 157 гривень (різниця, решта грошей, які повинен повернути відповідач іпотекодавцям). 719 157 гривень : 4 = 179 789,25 гривень, сума коштів, яка відповідає частці позивача (1/4 частина).

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.04.2019 року цивільну справу передано за підсудністю до Московського районного суду м.Харкова.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 19.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 06.01.2021 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24.04.2023 року справу прийнято до провадження та вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.05.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_8 про залучення співпозивачів у справі відмовлено.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20.09.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування документів.

Представник позивача адвокат Петраков В.А.в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити з викладених в позові підстав. Зазначив, що сума виходить за межі заборгованості; право власності позивача на 1/4 частку підтверджується матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про право власності.

Представник відповідача адвокат Жук Є.Г.в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що є рішення судів, угода була укладена належним чином; чітко встановлена вартість договору позики 45 000 доларів США, тоді як оцінка проведена в еквіваленті до 39 000 доларів США. Фактично відповідач втратив право вимагати від власників майна будь-які компенсації, суд відмовив в стягненні коштів, але це не впливає на оціночну вартість майна. Оцінка, яка проведена позивачем, є необґрунтованою, такою, що проведена без врахування фактичних обставин. Повідомлення про укладення угод було направлено позивачу та іншим власникам, однак вони не бажали їх отримувати.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 07.12.2012 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав позичальнику у власність грошові кошти у сумі 369 000 гривень, що за домовленістю сторін на дату підписання цього договору є еквівалентом 45 000 доларів США (із розрахунку 8,2 грн. за 1 долар США), а позичальник прийняв їх під час підписання цього договору та зобов`язується повернути позикодавцеві в строк по 06.06.2013 року без нарахування відсотків (т.1 а.с.13).

Сторони домовились, що у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми (п.5 Договору).

В разі неповернення позичальником позиченої суми позикодавцю, або повернення тільки її частини до вказаного строку, позикодавець має право пред`явити цей договір до стягнення. Звернення стягнення здійснюється як за рішенням суду так і на підставі виконавчого напису нотаріуса (п.6 Договору).

Також, у якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики від 07.12.2012 року у цей же день ОСОБА_2 (іпотекодержатель) та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 (іпотекодавці) уклали Договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Юдіною О.С. та зареєстровано в реєстрі за №2832, предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 , яка складається з трьох жилих кімнат житловою площею 43,9 кв.м, загальною площею 65,4 кв.м (т.1 а.с.10-12).

Відповідно п.п.2.1, п.2.2 зазначеного договору іпотеки, інвентаризаційна вартість квартири складає 68 992 гривень. Оцінка предмету іпотеки за домовленістю сторін становить 360 000 гривень.

Відповідно договору купівлі-продажу від 26.11.2016 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 . Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. та зареєстровано в реєстрі за номером №259 (т.1 а.с.7-8).

Згідно п.2.1 вказаного договору, продаж майна за домовленістю сторін вчинено за 632 000 гривень, які покупець оплатив продавцю ще до підписання та нотаріального посвідчення цього договору. Відповідно до п.2.2 договору, згідно Звіту про оцінку майна №SM-205-10-15, дата оцінки 20.10.2015 року, виготовленого ПП ОСОБА_9 , ринкова вартість майна становить 632 000 гривень.

Згідно матеріалів справи, позичальник зобов`язався повернути суму коштів до 06.06.2013 року, проте не зробив цього, тому позикодавець 26.02.2016 року на підставі пункту 5.4.2 договору іпотеки продав передану в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 (т.1 а.с.127-137 постанова ВС від 27.02.2019 року).

Крім того, 01.07.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу 1/100 частини квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за реєстровим №1381.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 10.04.2019 року, у липні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: договору купівлі-продажу від 26.02.2016 року квартири АДРЕСА_1 , від 26.02.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , та договору купівлі-продажу 1/100 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного 01.07.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 .

Постановою Верховного Суду України від 10.04.2019 року залишено без змін рішення Московського районного суду м.Харкова від 08.08.2017 року, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог, та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20.11.2017 року, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1 а.с.118-126).

За приписом ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою ст. 638 ЦПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Відповідно до положень ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Вимогами ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання (ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).

За ч.1 ст.33 та ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

З матеріалів справи вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності ПП Лісних була проведена оцінка, згідно з якою ринкова вартість нерухомого майна предмета іпотеки станом на 20.10.2015 року складала 632 000 гривень.

Відповідно до п.4.1 Договору іпотеки, у разі порушення будь-яких із зобов`язань за Основним договором та за цим договором, Іпотекодержатель має право на негайне виконання Іпотекодавцями зобов`язань за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.5.3 Договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання ОСОБА_3 зобов`язань за Основним договором та/або Іпотекодавцями за цим договором, сторони домовились про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено будь-яким шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до п.5.4.2 Договору іпотеки, Іпотекодержатель може також задовольнити забезпечені Іпотекою вимоги шляхом продажу Предмета Іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на підставі договору купівлі-продажу в рахунок виконання зобов`язань та /або інших вимог. Цим Іпотекодавці надають Іпотекодержателю повноваження здійснювати від імені Іпотекодавців всі без виключення/обмеження дії, що передбачені чинним законодавством України та необхідні та/або будуть необхідними для цілей продажу (відчуження) Предмету Іпотеки третій(ім) особі (ам).

За змістом ч.1 ст.38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на час укладення договору купівлі-продажу від 26.02.2016 року), якщо рішення суду або договір про задоволення вимог

іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі)

передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки

будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30

днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити

іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому

законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір

укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови

іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за

відшкодування завданих збитків.

Із постанови від 10.04.2019 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу вбачається, що Верховний Суд погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій про те, що неналежне повідомлення іпотекодавців про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для визнання оспорюваних правочинів недійсними, оскільки правовим наслідком невиконання передбаченого ст.38 Закону України «Про іпотеку» обов`язку іпотекодержателя повідомити іпотекодавців про намір відчужити предмет іпотеки визначено відшкодування іпотекодержателем збитків.

Згідно змісту позовних вимог ОСОБА_1 не вказує на спричинення збитків, а наполягає на тому, що відповідач протиправно утримує різницю грошей за продану квартиру.

Суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та безпідставними. Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з того, що відповідачем при продажу предмету іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу від 26.02.2016 року дотримані вимоги ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та майно продане за ринковою вартістю, встановленого звітом суб`єкта оціночної вартості.

Відповідно до положень Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінеті Міністрів України № 1440 від 10.03.2003 року, необ`єктивність висновку вартості майна встановлюється лише шляхом визнання оцінки необ`єктивною. Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», визначено, що необ`єктивна оцінка оцінка, яка ґрунтується на явно неправдивих вихідних даних, навмисно використаних оцінювачем для надання необ`єктивного висновку про вартість майна.

Доказів визнання оцінки майна, що встановлена у звіті з незалежної оцінки суб`єкта оціночної діяльності ПП ОСОБА_9 , необ`єктивною матеріали справи не містять та позивачем не надано.

Крім того, суду не надано доказів, що іпотечне майно могло бути придбане за більшу ціну, ніж оцінено суб`єктом оціночної діяльності ПП ОСОБА_9 .

При зверненні стягнення на предмет іпотеки відповідачем були дотримані та виконані вимоги законодавства, в тому числі і щодо встановлення ціни продажу предмета іпотеки. При цьому договір купівлі-продажу предмета іпотеки є чинний і ніким не спростований.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів: 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів: 1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які вона посилається, підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування різниці між ціною продажу предмету іпотеки та звичайною ціною на нього по договору купівлі-продажу нерухомого майна суд не вбачає.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову по суті вимог.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.16,627 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування різниці між ціною продажу предмету іпотеки та звичайною ціною на нього по договору купівлі-продажу нерухомого майна залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 25.09.2023 року.

Суддя А.М.Чуванова