Справа № 700/753/23
Провадження № 2/700/234/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Лисянський районний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Бесараб Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Лисянка цивільну справу №700/753/23 провадження №2/700/234/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (будинком),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (будинком).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у період з 14 лютого 1998 року по 12.04.2022 року вони з відповідачем ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Лисянського районного суду було розірвано. За час перебування у шлюбі вони набули право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 21.04.2023 року, присвоєно нову поштову адресу житловому будинку, а саме - АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення суду від 25.04.2023 року дане майно було поділено між ними та визнано за кожним по 1/2 частині житлового будинку. Між ними був погоджений та встановлений порядок користування житловим будинком згідно з технічним паспортом, а саме: у її користуванні залишилася кімната за планом 1-2 площею 3,1 м.кв., 1-3 площею 7,4 м.кв., 1-4 площею 11,3 м.кв., 1-5 площею 12,8 м.кв., погріб літ. «П», прибудова літ. «в», підвал літ. «п», а у користування відповідача перейшла кімната за планом 1-6 площею 21,7 м.кв., 1-7 площею 8,0 м.кв., 1-8 площею 4,9 м.кв., прибудова літ. «в-1», гараж літ. «Г», літня кухня літ. «В» та у спільному користуванні залишилися кімната за планом 1-1 що становить 7,4 кв.м., колодязь, огорожа, убиральня літ. «Б». Проте, відповідач ОСОБА_1 , незважаючи на встановлений та погоджений порядок користування будинком, час від часу ігнорує її права в користуванні будинком, що призводить до конфліктів. Встановлення порядку користування житловим будинком необхідне для того, щоб уникнути постійних суперечок між ними. А тому змушена звернутися до суду із даним позовом з метою захисту своїх прав та інтересів.

Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, у позовній заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував щодо їх задоволення.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити під час проведення підготовчого судового засідання.

Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши, вивчивши та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 з відповідачем ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 14 лютого 1998 року.

За час перебування у шлюбі позивач та відповідач набули право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 17.12.2007 року.

Згідно з рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 12 квітня 2022 року справа №700/113/22 шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням виконавчого комітету Лисянської селищної ради від 21.04.2023 року № 104, присвоєно поштову адресу житловому будинку, власником якого є ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 25.04.2023 року у цивільній справі №700/318/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого за час проживання у шлюбі, за позивачем та відповідачем визнано право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторонами був погоджений та встановлений порядок користування житловим будинком згідно з технічним паспортом, а саме: у користуванні позивача залишилася кімната за планом 1-2 площею 3,1 м.кв., 1-3 площею 7,4 м.кв., 1-4 площею 11,3 м.кв., 1-5 площею 12,8 м.кв., погріб літ. «П», прибудова літ. «в», підвал літ. «п», а у користування відповідача перейшла кімната за планом 1-6 площею 21,7 м.кв., 1-7 площею 8,0 м.кв., 1-8 площею 4,9 м.кв., прибудова літ. «в-1», гараж літ. «Г», літня кухня літ. «В» та у спільному користуванні залишилися кімната за планом 1-1 що становить 7,4 кв.м., колодязь, огорожа, убиральня літ. «Б».

Встановлення порядку користування житловим будинком необхідне для того, щоб уникнути постійних суперечок між ними.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Статтею 1 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.4, 12, 13, 81, 82 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Предметом спору у даній справі є порядок володіння та користування житловим будинком між співвласниками

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

За приписами статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

За статтею 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників, або законом.

Згідно з ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у справі спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користуванням майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Встановлення співвласникам порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпоряджання спільним майном, то вони передбачені у ст.ст.364, 367 ЦК України, як спроба реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України. Умова не є обов`язковою. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Під час розгляду справи встановлено, що існує обставина, котра характеризується наявними неприязними стосунками у сторін по справі, через що досягти домовленості з приводу користування спірним домоволодінням сторони у позасудовому порядку не спромоглися.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони в судовому засіданні погодили необхідність встановлення порядку користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , такий порядок, за висновком суду, не суперечить інтересам учасників, сприятиме реалізації передбачених майнових прав і, зважаючи на підтвердження в суді всіх зазначених обставин, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача та встановити порядок користування житловим будинком, а саме: виділити у користування ОСОБА_2 кімнати за планом: 1-2 площею 3,1 м.кв., 1-3 площею 7,4 м.кв., 1-4 площею 11,3 м.кв., 1-5 площею 12,8 м.кв., погріб літ. «П», прибудова літ. «в», підвал літ. «п»; виділити у користування ОСОБА_1 кімнати за планом: 1-6 площею 21,7 м.кв., 1-7 площею 8,0 м.кв., 1-8 площею 4,9 м.кв., прибудова літ. «в-1», гараж літ. «Г», літня кухня літ. «В»; у спільному користуванні співвласників залишити: кімната за планом 1-1, що становить 7,4 кв.м., колодязь, огорожа, убиральня літ. «Б».

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ої групи, про що свідчить пенсійне посвідчення № НОМЕР_3 від 13.02.2020 року та виписка з акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 881969 від 23.04.2018 року, тому витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.15, 16, 328, 356, 357, 358, 364, 367 ЦК України, ст.ст.1, 3, 4, 12, 13, 15, 76-81, 89, 95, 141, 258,259,263-266,268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим приміщенням (будинком) задовольнити.

Встановити порядок користування житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 , а саме:

-Виділити у користування ОСОБА_2 кімнати за планом: 1-2 площею 3,1 м.кв., 1-3 площею 7,4 м.кв., 1-4 площею 11,3 м.кв., 1-5 площею 12,8 м.кв., погріб літ. «П», прибудова літ. «в», підвал літ. «п».

-Виділити у користування ОСОБА_1 кімнати за планом: 1-6 площею 21,7 м.кв., 1-7 площею 8,0 м.кв., 1-8 площею 4,9 м.кв., прибудова літ. «в-1», гараж літ. «Г», літня кухня літ. «В».

-В спільному користуванні співвласників залишити: кімната за планом 1-1, що становить 7,4 кв.м., колодязь, огорожа, убиральня літ. «Б».

Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету, сплачений нею судовий збір у сумі 1073,60 грн. (одну тисячу сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.09.2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Н. В. Бесараб