Справа № 352/749/23
Провадження № 2/352/386/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої-судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в :

Позивач 10.04.2023 звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому просив: 1) розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 10.07.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 864; 2) дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з ним; 3) сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю.

Ухвалою від 05.05.2023 суддя відкрила провадження в справі та призначила судове засідання в рамках її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 07.06.2023 суд постановив проводити розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та залучив до участі у даній справі орган опіки та піклування Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача.

Ухвалою від 13.07.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовував тим, що сімейне життя з відповідачкою не склалося внаслідок несумісності характерів та поглядів на життя, в результаті чого в сім`ї виникали конфлікти та суперечки. Сторони неодноразово робили спроби налагодити сімейні відносини та зберегти шлюб, однак, виявилося, що спільне проживання однією сім`єю є неможливим. Вказані обставини призвели до того, що між сторонами втрачені почуття любові та поваги один до одного, вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть та шлюбних стосунків не підтримують, а їх шлюб носить формальний характер.

Позивач у позовній заяві просив розглянути справу в його відсутності.

Відповідачка в поданій суду заяві позов визнала, не заперечувала проти розірвання шлюбу та залишення місця проживання малолітньої дочки з батьком, а малолітнього сина з нею.

Представник третьої особи у поданій суду заяві просила розгляд справи проводити без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 10 липня 2010 року, в шлюбі народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,які є малолітніми.

Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу.

За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам дітей сторін, що мають істотне значення, шлюб слід розірвати.

З огляду на те, що відповідачка, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, не висловила своєї позиції з приводу зміни прізища після розірвання шлюбу, суд дане питання не вирішує.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст. 112 СК України).

Згідно вимог ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України).

Суд установив, що сторони разом не проживають. Малолітня дочка сторін ОСОБА_3 зареєстрована і проживає разом з батьком у житловому будинку АДРЕСА_1 . Малолітній син сторін ОСОБА_4 зареєстрований і проживає разом з матір`ю в житловому будинку АДРЕСА_2 .

Сторони досягли згоди щодо місця проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 з батьком та малолітнього сина ОСОБА_4 з матір`ю. Суд ураховує, що одинадцятирічна дочка сторін бажає проживати з батьком.

Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконачого комітету Лисецької селищної ради від 03.07.2023 № 51/2023, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дочки сторін ОСОБА_3 з батьком, малолітнього сина сторін ОСОБА_4 з матір`ю.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності з вимогами ст. 9 Конвеції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до положень ст. 18 вказаної Конвеції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а ч. 1 ст. 12 передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

З огляду на викладене, з метою якнайкращого забезпечення інтересів малолітніх дітей сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про залишення місця проживання малолітньої дочки з батьком, а малолітнього сина з матір`ю.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 9, 18 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991, ст. 110, 112, 113, 160 СК України, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про розірвання шлюбу задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10 липня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 864.

Малолітню дочку сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Малолітнього сина сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: орган опіки та піклування Лисецької селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, вул. С. Стрільців, 55, селище Лисець Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Повне судове рішення складено 27.09.2023.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ