Справа № 347/664/23
Провадження № 2/347/258/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Косів

Косівський районний суд, Івано-Франківської області в складі:

Головуючої судді: Крилюк М.І.,

секретаря: Лазорик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області, Косівського товариства співвласників житлово-будівельного кооперативу №2 в особі голови товариства Гривінської Оксани Павлівни про визнання права власності на квартиру , -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Косівської міської ради Косівського району Івано-Франківської області , Косівського товариства співвласників житлово-будівельного кооперативу №2 в особі голови товариства Гривінської Оксани Павлівни про визнання права власності на квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що Косівським товариством співвласників житлово-будівельного кооперативу № 2 побудовано п`ятиповерховий багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 . На правах членів кооперативу позивач відповідно до розподілу отримав квартиру за АДРЕСА_2 у зазначеному будинку. Оскільки ОСОБА_1 сплатив всі внески і заборгованості перед житлово-будівельним кооперативом немає, він фактично являється власником належної йому квартири, що підтверджується довідкою, виданою головою Косівського товариства співвласників ЖБК № 2. По замовленню позивача 01.11.2016 року виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 , в якому зазначено, що загальна площа становить 46,6 м2, з якої житлова складає 36,2 м2. Відповідно до висновку інвентаризаційна вартість вказаної квартири становить 98 870,00 грн. На даний час позивач не має змоги зареєструвати своє право власності на належну йому квартиру. Законом не передбачено інший спосіб захисту майнових прав позивача крім звернення до суду, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права забезпечить належне його відновлення. Просить позов задоволити.

Позивач в справі ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився будучи повідомленим своєчасно про час та місце розгляду справи, подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Вимоги позову підтримує та просить його задоволити.

Представники відповідачів, Косівської міської ради, Косівського товариства співвласників житлово-будівельного кооперативу №2 в особі голови товариства Гривінської О.П. в судове засідання не з`явились, подали суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Заперечень проти задоволення позову не мають.

При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідачі були повідомлені про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 21.09.2023 року про заочний розгляд справи.

Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Косівської міської ради №79 від 12.07.1985 року (а.с.23) виділено управлінню капітального будівництва облвиконкому земельну ділянку під будівництво 60-ти квартирного кооперативного житлового будинку площею 0,50 га. Рішенням Косівської міської ради №114 від 11.10.1985 року затверджено житлово-будівельний кооператив №2 в м.Косові в кількості 60 членів для будівництва 60-ти квартирного будинку. Затверджено список членів житлово-будівельного кооперативу №2, згідно додатку та зареєстровано статут житлово-будівельного кооперативу, який долучено до матеріалів справи.

Відомостями про засновників Товариства співвласників житлово-будівельного кооперативу №2 , що в АДРЕСА_1 .

Так, Косівським товариством співвласників житлово-будівельного кооперативу № 2 побудовано п`ятиповерховий багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_1 . На правах членів кооперативу позивач ОСОБА_1 відповідно до розподілу отримав квартиру за АДРЕСА_2 у зазначеному будинку, що підтверджується довідкою від 07.03.2023 року (а.с.7) із якої вбачається , що позивач ОСОБА_1 дійсно є членом ОСББ Косівського товариства співвласників ЖБК №2 і має у власності квартиру АДРЕСА_4 .

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 , виготовленому по замовленню позивача 01.11.2016 року, загальна площа належної позивачу квартири становить 46,6 кв.м. , з якої житлова складає 36,2 м2.

В інший спосіб позивач не має змоги оформити право власності на належну йому квартиру.

Конституцією України задекларовано, що людина, її основні права визнаються в України найвищою соціальною цінністю. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Зокрема, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності насувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів:

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово- будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Згідно з п. 5 і п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набутгя права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, в осіб, які мають право на частку в пайових внесках, виникає право спільної часткової власності на квартиру, дачу, гараж чи інші будівлі пропорційно розміру частки паю (стаття 18 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1V "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Закон України від 10 липня 2003 року № 1087-1V "Про кооперацію", стаття 384 ЦК).

При цьому також враховується, що виникнення права власності на будинки, споруди інше нерухоме майно, не залежало від державної реєстрації, до часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції, що діє із 2004 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», діючого з 2004 року.

За правилами частин 1 і 4 статті 182 ЦК України, в редакції, що діяла із 2004 року, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1). Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4).

За правилами частини 4 статті 334 ЦК України, діючої із 01 січня 2004 року, із змінами внесеними Законом України № 1878-VІ від 11 лютого 2010 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції чинній з часу його прийняття з 2004 року, передбачалося, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Цією ж статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», але в редакції чинній із 01 січня 2013 року, передбачено, що державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 будучи членом ЖБК№2 повністю сплатив пайовий внесок за квартиру АДРЕСА_3 , та згідно відомостей є членом ЖБК №2.

Оскільки, ОСОБА_1 сплатив пайовий внесок в повному обсязі, а відтак відповідно до діючого на той час Закону України «Про власність» набув право власності на вищевказану квартиру.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що на момент набуття права власності позивачем ОСОБА_1 на кооперативну квартиру, законодавство не передбачало обов`язкової видачі свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру та обов`язкової державної реєстрації права власності на таку квартиру.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідно до п.10 ст.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи вище наведене, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 384, 392 ЦК України та керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІДН НОМЕР_1 , жителем АДРЕСА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.І. Крилюк