Справа № 283/2672/21
Провадження №2/283/11/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08 вересня 2023 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Хомич В.М., секретарі судового засідання Ільніцька С.В., Корейба І.С., за участю прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури Яричевської Н.М., відповідача ОСОБА_1 , представників відповідача адвокатів Волнянського Г.Н., Дмитрієва А.І., третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Малинської міської ради Житомирської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні майном шляхом повернення земельної ділянки водного фонду до комунальної власності,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

22.10.2021 до суду надійшла позовна заява керівника Коростенської окружної прокуратури Мамкути А.М. в інтересах Малинської міської ради Житомирської області до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні майном шляхом повернення земельної ділянки водного фонду до комунальної власності.

Предметом позову є наступне:

1.усунення перешкод у здійсненні Малинською міською об`єднаною територіальною громадою в особі Малинської міської ради Житомирської області права на користування та розпорядження земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 винести частину паркану та частину нежитлової будівлі з прибережної захисної смуги на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0113 за адресою: АДРЕСА_1 ;

2.усунення перешкод у здійсненні Малинською міською об`єднаною територіальною громадою в особі Малинської міської ради права користування та розпорядження земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути в комунальну власність Малинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Малинської міської ради земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0113 за адресою: АДРЕСА_1 ;

3.стягнути з відповідача судові витрати, пов`язаних з оплатою судового збору.

Прокурор обґрунтовує позовні вимоги тим, що рішенням 8-ої сесії 5-го скликання Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області від 25.06.2007 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. На виконання вказаного рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_2 виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25 га у власність. Рішенням 15-ої сесії 5-го скликання Федорівської сільської ради від 20.11.2008 було затверджено проект землеустрою та видано 09.01.2008 на ім`я ОСОБА_2 Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №133720 на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0113.

04.12.2012 на підставі Договору купівлі-продажу ОСОБА_2 відчужив на користь ОСОБА_1 зазначену земельну ділянку, внаслідок чого на ім`я останньої 17.12.2012 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №097956.

На замовлення ОСОБА_1 ПП «ОК`ленд» було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2500 га по АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:001:0113. В подальшому відповідач розпочала будівництво на спірній земельній ділянці.

До органів прокуратури надійшло звернення громади с. Федорівка про те, що ОСОБА_1 проводиться будівництво капітальних споруд у прибережній захисній смузі ставка, за результатами якого 07.08.2015 до ЄРДР внесено відомості за №0000562 за фактом халатності невстановлених осіб при передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки водного фонду за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Під час досудового розслідування було проведено земельно-технічну експертизу та відповідно до висновку експерта №17935/17-41 від 30.11.2017 установлено, що межі прибережної захисної смуги ставка площею 1,3 га, що знаходиться поблизу земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113, проектом землеустрою та містобудівною документацією не визначені; земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113 частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги; фактичні межі земельної ділянки, які на місцевості закріплені парканами не співпадають з межами земельної ділянки, розробленої відповідно до проекту землеустрою та станом на 16.11.2017 земельна ділянка частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги. Також надано висновок, що станом на 16.11.2017 нежитлові будівлі, побудовані на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0113, частково розташовані в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, а житловий будинок, зведений ОСОБА_2 , розташований поза межами нормативних розмірів прибережної захисної смуги.

Вбачаючи у відповідача наявність дій протиправного характеру, які полягали у незаконному володінні земельною ділянкою водного фонду, прокурором було подано позов до Малинського районного суду Житомирської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Рішенням суду від 17.06.2021 у цивільній справі №283/1714/20 позовні вимоги прокуратури задоволено частково, а саме: визнано незаконним та скасовано рішення 15-ої сесії 5-го скликання Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області від 20 листопада 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га та передано у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, прокурор зазначає, що південно-східна межа земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 фактично проходить по урізу води ставка, тобто є такою, що частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги; нежитлова будівля, що розташована на спірній земельній ділянці теж частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги; житловий будинок розташований поза межами нормативних розмірів прибережної захисної смуги.

Обставини щодо незаконності вибуття земельної ділянки водного фонду в приватну власність встановленні рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17.06.2021 у справі №283/1714/20.

Суспільним та публічним інтересом звернення прокуратури до суду є задоволення суспільної потреби у відновленні законності, захист суспільних інтересів, права власності Українського народу на землі водного фонду.

Процесуальні дії у справі.

Згідно з автоматизованим розподілом судової справи від 22.10.2021 цивільну справу №283/2672/21 передано на розгляд судді Хомич В.М.

Ухвалою від 27.10.2021 позовну заяву про усунення перешкод у користуванні майном шляхом повернення земельної ділянки водного фонду до комунальної власності залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків.

На виконання вищезазначеної ухвали суду 08.11.2021 Коростенською окружною прокуратурою подано до суду заяву про усунення недоліків.

15.11.2021 судом направлено запити до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області з метою встановлення місця проживання відповідача, третьої особи та вирішення питання про відкриття провадження у справі у відповідності до ч.1 ст.187 ЦПК України, відповідь на які надійшла до суду 23.12.2021.

Ухвалою від 05.01.2022 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, підготовче судове засідання призначено на 12 годину 03.02.2022.

25.01.2022 до суду надійшло пояснення на позовну заяву від представника Малинської міської ради Житомирської області.

31.01.2022 від відповідача надійшло клопотання про продовження строку для подання відзиву.

03.02.2022 відкладено підготовче судове засідання за клопотанням відповідача на 11 годину 17.02.2022; ухвалою від 03.02.2022 клопотання відповідача про продовження процесуального строку для подання відзиву на позовну заяву задоволено; продовжено ОСОБА_1 строк на подання відзиву до 15.02.2022.

17.02.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву; відкладено підготовче судове засідання за клопотанням представника відповідача адвоката Волнянського Г.Н. на 10 годину 22.03.2022; ухвалою від 17.02.2022 строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів, до 90 днів з дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з дією правового режиму воєнного стану та на підставі п. 5 наказу голови Малинського районного суду від 24.02.2022 року № 1-од «Про реалізацію ІІІ етапу плану забезпечення безперервної діяльності Малинського районного суду Житомирської області» з 24.02.2022 судом виконувалися тільки функції щодо розгляду невідкладних справ.

На підставі розпорядження Голови Верховного Суду від 10.03.2022 року №4/0/9-22 з 07.03.2022 року по 21.04.2022 року правосуддя в Малинському районному суді Житомирської області не здійснювалось.

Після відновлення правосуддя у Малинському районному суді розгляд справи призначено на 14 годину 30 хвилин 09.06.2022.

09.06.2022 відкладено підготовче судове засідання за клопотанням представника відповідача адвоката Волнянського Г.Н. та перебуванням відповідача за кордоном на 14 годину 30 хвилин 05.07.2022.

05.07.2022 відкладено підготовче судове засідання за клопотанням представника відповідача адвоката Волнянського Г.Н. та перебуванням відповідача за кордоном на 15 годину 29.07.2022.

29.07.2022 відкладено підготовче судове засідання за клопотанням представника відповідача адвоката Волнянського Г.Н. та перебуванням відповідача за кордоном на 14 годину 12.09.2022.

Ухвалою від 12.09.2022 закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду на 10 годину 30 хвилин 11.10.2022.

У зв`язку з неможливістю розгляду справи через повітряну тривогу, яка тривала з 08 по 13 годину, 11.10.2022 відкладено судовий розгляд справи на 09 годину 30 хвилин 03.11.2022.

03.11.2022 відкладено розгляд справи у зв`язку з закінченням процесуального часу, відведеного для розгляду даної справи на 09 годину 30 хвилин 05.12.2022.

05.12.2022 розгляд справи відкладний за клопотанням представника відповідача на 10 годину 17.01.2023.

17.01.2023 відкладено розгляд справи у зв`язку з задоволенням клопотання представника відповідача про допит судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Бікуса Ю.Ф., на 09 годину 30 хвилин 14.02.2023.

Ухвалою від 31.01.2023 задоволено клопотання директора КНДІСЕ Рувіна О. про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції судового експерта Юрія Бікуса.

У зв`язку з тим, що суддя Хомич В.М. перебувала у відпустці 17.02.2022 розгляд справи не проводився та відкладено на 10 годину 17.03.2023.

17.03.2023 розгляд справи відкладний за клопотанням представника відповідача на 09 годину 30 хвилин 16.04.2023.

28.03.2023 до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Волнянського Г.Н. щодо неналежності доказу, а саме висновку експерта №17935/17-41 від 30.11.2017.

06.04.2023 розгляд справи відкладний за клопотанням представника відповідача на 09 годину 30 хвилин 12.05.2023.

12.05.2023 розгляд справи відкладний за клопотанням представника відповідача на 10 годину 08.06.2023.

Позиція позивача.

Прокурор Яричевська Н.М. у судових засіданнях вимоги позовної заяви підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у заяві, просила задовольнити позов.

Позиція Малинської міської ради Житомирської області, в інтересах якої пред`явлено позов до суду.

25.01.2022 представником Малинської міської ради Житомирської області Паршаковим О.В., який діє в інтересах органу місцевого самоврядування на підставі довіреності № 5 від 17.01.2022, подано до суду пояснення відносно позову, де зазначено, що набуття та користування спірною земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0113 відбулося з порушенням законодавства. При ухваленні рішення представник покладається на розсуд суду.

Позиція відповідача.

Відповідач та її представники висловили свою позицію щодо спору, а саме заперечили щодо позовних вимог Коростенської окружної прокуратури, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю.

Також 17.02.2022 ОСОБА_1 було подано до суду відзив, в якому зазначено, що при розробці та затвердженні планів просторого розвитку територіальної громади, генерального плану, орган місцевого самоврядування може відступити від положень ч.2 ст. 88 ВК України і встановити прибережну захисну смугу іншого розміру, до прикладу з врахуванням фактично забудованої території.

Щодо невідповідності меж земельної ділянки межам, визначеним у проекті землеустрою, відповідач зазначила, що при огородженні території землі вона навмисно відступила від берегової лінії ставка з метою надання безперешкодного доступу до ставка громадянам, а також щоб між належною їй земельною ділянкою та ставком у будь-який період водності був можливий проїзд, зустрічний роз`їзд будь-якому виду транспорту. Даний відступ становить від 8,3 м до 9,69 м. Отже, відповідач добровільно відмовилася від частини належної їй земельної ділянки в суспільних інтересах. На думку ОСОБА_1 вона встановила публічний безоплатний та безстроковий земельний сервітут, незважаючи на те, що податок вона сплачує у повному обсязі за всю земельну ділянку.

У даному випадку спірна земельна ділянка була надана у власність ОСОБА_2 на підставі рішень Федорівської сільської ради Малинського району від 25.06.2007 та 20.11.2008, правонаступником якої на даний час є Малинська об`єднана територіальна громада. Таким чином, з володіння власника майно вибуло за його власної волі, а тому не може бути витребувано у ОСОБА_1 як добросовісного набувача.

Самі по собі допущені органами місцевого самоврядування порушення не можуть бути безумовною підставою для розпоряджень органу державної виконавчої влади про передачу земельних ділянок та повернення спірного майна державі в порушення права власності набувачів, якщо вони не допущені з винної, протиправної поведінки осіб, яким земельні ділянки були передані у власність. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільної, публічної, загальної потреби, яка може включати потреби держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. У даному спорі не йдеться про порушення відповідачем суспільного чи публічного інтересу, а суспільний інтерес, на думку ОСОБА_1 , взагалі у справі відсутній. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не могли і не повинні були контролювати дотримання закону відповідальними органами під час виділення та надання земельної ділянки.

Враховуючи, що позов прокурора є віндикаційним, то у такому разі на нього розповсюджується позовна давність. Про порушення свого права на землю Федорівська сільська рада довідалася або безперешкодно могла довідатися з моменту ухвалення нею рішення від 20.11.2008 щодо надання ОСОБА_2 спірної земельної ділянки. Правонаступником сільської ради на даний час є Малинська ОТГ, в інтересах якої заявлено позов, проте за приписами ст.262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

У рішенні Малинського районного суду від 17.06.2021 зазначено, що про порушення вимог закону під час надання спірної земельної ділянки прокурор дізнався в результаті розслідування кримінального провадження та після отримання висновку експерта від 30.11.2017. Тобто, на думку відповідача, у такому разі строк позовної давності для подання позовної заяви, сплив ще 30.11.2020. Разом з цим, прокурор звернувся з позовною заявою до суду лише 19.10.2021. На підставі вищевикладеного, відповідач заявила клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності у цій справі.

28.03.2023 представником відповідача адвокатом Волнянським Г.Н. заявлено клопотання щодо неналежності доказу, а саме висновку експерта №17935/17-41 від 30.11.2017 (а.с.212-214). Клопотання обґрунтоване тим, що висновок експерта є неприйнятним доказом у справі, оскільки складений з істотним порушенням вимог ст.88 ВК України та ст.69 КПК України. Так, у розділі ІІ вступної частини висновку експертизи експертом зазначено, що для надання відповідей на 2 і 3 запитання, які перед ним ставляться, недостатньо наявних відомостей, у зв`язку з чим направлено слідчому клопотання про надання відомостей про меженний період ставка в с. Федорівка до дати обстеження 16.11.2017. На сторінці 5 висновку експерт зазначає, що так як його клопотання слідчим не задоволено, то у такому разі дослідження проводиться по наявним матеріалам.

Відповідно до ч.4 ст.69 КПК України експерт може відмовитися від давання висновку, якщо поданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків.

Разом з цим, не дивлячись на недостатність відомостей для проведення експертизи, експерт не відмовився від проведення дослідження та провів експертизу за наявними матеріалами. Матеріали експертизи не розкривають питання дослідження меженного рівня, не містять відомостей щодо того, де саме знаходився початок прибережної захисної смуги і яким чином експерт його визначив. Ці обставини довелося встановлювати шляхом допиту експерта під час судового розгляду справи. Як наслідок, з`ясувалося, що експерт на власний розсуд взяв за відправну точку початку захисної смуги уріз води станом на 16.11.2017, що не відповідає меженному рівню. Експерт в судовому засіданні визнав, що визначений ним самостійно рівень води у ставку не є рівнем найнижчої водності у водоймі та за наявності таких відомостей до написання висновку, такий би висновок щодо розташування прибережної захисної смуги ставка був би іншим. Відповідь на питання щодо того, яка саме частина земельної ділянки ОСОБА_1 знаходиться у захисній смузі, експерт не надав ні у висновку, ні під час судового розгляду справи.

Також, представник відповідача звертає увагу суду на невідповідність накладення земельної ділянки ОСОБА_1 , що ілюстративно зображено на малюнку 1 висновку експерта. З даного зображення вбачається, як на ньому накреслено дві земельні ділянки однакової площі та конфігурації, з однаковим кадастровим номером, межі яких частково накладаються одна на одну. Проте щодо самої суті накладення двох земельних ділянок з ідентичними кадастровими номерами експерт жодних пояснень не зміг надати.

Відповідно до малюнків експерта №№1,3,4,6 належна ОСОБА_1 нежитлова будівля та частина паркану, які прокурор просить у поданому позові знести, знаходяться не на земельній ділянці, межі якої визначені проектом землеустрою. Врешті решт експерт під час судового засідання визнав факт наявності двох земельних ділянок і пояснив, що не знає кадастрового номеру земельної ділянки, на якій побудовано нежитлову будівлю. Таким чином твердження, що нежитлова будівля та частина паркану знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0113, на думку представника відповідача, спростоване.

Представник відповідача адвокат Дмитрієв А.І., представляючи інтереси ОСОБА_1 , наголосив на відсутність публічного інтересу у Малинської територіальної громади в особі міської ради до спірної земельної ділянки, оскільки міська рада не була ініціатором звернення з даним позовом у суд, а під час розгляду справи № 283/1714/20, будучи відповідачем, категорично заперечувала щодо задоволення позову. ОСОБА_1 єдина з-поміж власників земельних ділянок у с. Федорівка, не лише добровільно зменшила свою земельну ділянку за рахунок відступу від водойми на 8.3 м-9.69 м, а й написала у 2016 році заяву до Федорівської сільської ради та передала у довічне користування громади цю частину ділянки. З моменту виділення спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 і до 2019 року жодних запитів від Державної екологічної інспекції по вказаній ділянці не надходило. Більше того, Державна екологічна інспекція у 2008 році першою надала детальний висновок щодо відсутності перешкод на відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи № 283/1714/20, позовні вимоги щодо визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 не були задоволені, а тому не має підстав для втручання у право власності відповідача на вказану земельну ділянку.

Позиція третьої особи.

ОСОБА_2 під час судового розгляду справи підтримав позицію ОСОБА_1 , вважає, що матеріалами справи не встановлено дій з боку відповідача, які б давали правові підстави для задоволення позовних вимог Коростенської окружної прокуратури, а тому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Встановлені судом обставини.

Рішенням 8-ої сесії Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області 5-го скликання від 25.06.2007 «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», прийнятому на підставі інформації сільського голови ОСОБА_3 , актів обстеження земельних ділянок, надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 та оренду ОСОБА_4 земельні ділянки для обслуговування житлових будинків та господарських будівель в установленому порядку (а.с.21).

Рішенням 15-ої сесії Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області 5-го скликання від 20.11.2008 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», прийнятому на підставі інформації сільського голови ОСОБА_3 , затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25 га та передання у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с.38).

Відповідно до довідки Відділу земельних ресурсів у Малинському районі № 292 від 12.02.2008, земельній ділянці ОСОБА_2 площею 0,2500 га на території Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області присвоєно кадастровий номер :01:001:0113 (а.с.45).

09.01.2008 на ім`я ОСОБА_2 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №133720 (а.с.46,48). Згідно з даним правовстановлюючим документом ОСОБА_2 став власником земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113, площею 0,2500 га в с. Федорівка Малинського району Житомирської області, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на Право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01. Згідно з планом меж, визначеним Державним актом, земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113, належна на праві власності ОСОБА_2 , межує з землями ОСОБА_4 , землями запасу Федорівської сільської ради та землями загального користування Федорівської сільської ради (проїзд) (а.с.47).

Відповідно до Акту встановлення в натурі та узгодження меж земельної ділянки, що відводиться у власність ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 від 12.02.2008, підписаного начальником Відділу Держкомзему у Малинському районі Душком М.І., сільським головою Федорівської сільської ради Давиденком Л.І., представником ТОВ НВПБО «Будпластик» Приходько О.І., власником землі ОСОБА_2 та сусіднім землевласником/землекористувачем ОСОБА_4 , було проведено встановлення в натурі та узгодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Площа земельної ділянки 0,25 га, в тому числі, чагарники 0,25 га. Суміжними землекористувачами по межах претензій не заявлено. Розміри ділянки показані на плані, що додається. Інженерних комунікацій, інших землекористувачів в межах земельної ділянки не має (а.с.49).

04.10.2012 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С., зареєстрований в реєстрі за №2257 (а.с.50-52). Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_2 передає, а ОСОБА_1 приймає у власність належну ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0113. Цільове призначення землі для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Згідно з довідкою, виданою відділом містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Малинської РДА Житомирської області від 27.09.2012 №107, на відчужуваній земельній ділянці будівництво житлового будинку, господарських будівель і споруд не розпочато (п.5 Договору). Згідно з Витягом з Поземельної книги про земельну ділянку (ЖТ-182340006), виданим відділом Держкомзему у Малинському районі від 27.09.2012, № витягу ВТ-02012, обмежень (обтяжень) у використанні земельної ділянки не зареєстровано (п.6 Договору). Продавець за договором ( ОСОБА_2 ) підтверджує, що, в тому числі, від покупця ( ОСОБА_1 ) не приховано обставин, які мають істотне значення. Власник земельної ділянки ( ОСОБА_1 ) зобов`язаний, в тому числі, додержуватись вимог законодавства про охорону довкілля.

На підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу 10.12.2012 на ім`я ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №097956 (а.с.53-54). Згідно з даним правовстановлюючим документом ОСОБА_1 стала власником земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113, площею 0,2500 га в с. Федорівка Малинського району Житомирської області, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на Право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02377. Згідно з Актом меж від 06.06.2013, земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113, належна на праві власності ОСОБА_1 , межує з землями ОСОБА_4 , землями запасу Федорівської сільської ради та землями загального користування Федорівської сільської ради (проїзд) (а.с.55).

2013 року ОСОБА_1 розпочала будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0113 по АДРЕСА_2 , що підтверджується її повідомленням інспекції ДАБК у Житомирській області про початок будівельних робіт (а.с.135-136).

07.08.2015 до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне провадження №0000562 за ч.1 ст.367 КК України за фактом того, що під час проведення перереєстрації земельної ділянки, площею 0,25 га в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2012, невстановлені службові особи Управління Держземагенства у Малинському районі, неналежно виконуючи свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, не перевірили відомості про фактичне місце розташування земельної ділянки, в результаті чого ОСОБА_1 було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с.60).

З листа Радомишльського міжрайонного управління водного господарства №02-111 від 21.04.2017 вбачається, що проекти землеустрою щодо встановлення на місцевості (в натурі) меж прибережних захисних смуг та передача земельних ділянок водного фонду у користування чи власність в межах с. Федорівка управлінням не погоджувались (а.с.61).

Згідно з наявним у матеріалах справи висновком експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення земельно-технічної експертизи №17935/17-41 від 30.11.2017, на вирішення експертизи були поставлені наступні питання:

1. Чи визначені межі прибережної захисної смуги ставка площею 1,3 га, що знаходиться поблизу земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Якщо так, то який їх розмір?

2. Чи порушені межі прибережної захисної смуги ставка при виготовленні проекту землеустрою на отримання права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 ? Якщо так, то з чиєї вини та які конкретно межі не було дотримано?

3. Чи перебувають об`єкти нерухомого майна, збудовані на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , в межах прибережної смуги ставка?

Отже, по питанню №1 судовий експерт Бікус Ю.Ф. дав наступний висновок: межі прибережної захисної смуги ставка площею 1,3 га, що знаходиться поблизу земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 по АДРЕСА_1 , проектом землеустрою та містобудівною документацією не визначені. При цьому ст.60 ЗК України та ст. 88 ВК України встановлені нормативні розміри прибережної захисної смуги для вказаного ставка 25 м.

По питанню №2 надано наступний висновок: земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113 по АДРЕСА_1 частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які визначені ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України для ставків, площею менше 3 га. Земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0113 по АДРЕСА_1 згідно з фактичними межами, які на місцевості закріплені парканом на фундаменті, станом на 16.11.2017 частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які визначені ст. 60 ЗК України та ст.88 ВК України для ставків, площею менше 3 га. Фактичні межі земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113, які на місцевості закріплені парканами, не співпадають з межами цієї ділянки, які були визначені при розроблені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 .

По питанню №3 надано наступний висновок: станом на 16.11.2017 нежитлові будівлі, побудовані на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0113 по АДРЕСА_1 , частково розташовані в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які визначені ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України для ставків, площею менше 3 га. Житловий будинок, який побудований на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0113, розташований поза межами нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які визначені ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України для ставків, площею менше 3 га (а.с.65-84).

Відповідно до листа Державної екологічної інспекції Поліського округу №1393/02.1-06 від 02.05.2019, екологічною інспекцією було розглянуто депутатське звернення стосовно порушення природоохоронного законодавства та захисту інтересів держави в с. Федорівка та за результатами обстеження земельних ділянок встановлено, що зі сторони ділянки кадастровий номер :01:001:0113 в с. Федорівка, належній на праві власності ОСОБА_1 , яка частково розташована в прибережній захисній смузі водного об`єкту, влаштовано бетоновану огорожу в межах земельної ділянки, орієнтовано на відстані 8 м від урізу води, враховуючи рельєф місцевості. Внаслідок встановлення такої огорожі обмежено доступ громадян до загального водокористування, що є порушенням законодавства про охорону земель (а.с.62-64). Вищезазначене обстеження земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 оформлене Актом обстеження від 29.11.2018 (а.с.85-86).

У 2020 році Коростенська окружна прокуратура звернулася до суду в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції України в особі Державної екологічної інспекції Поліського округу з позовом до Малинської міської ради Житомирської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 17.06.2021 у цивільній справі №283/1714/20 позовні вимоги Коростенської окружної прокуратури задоволено частково; визнано незаконним та скасовано рішення 15-ої сесії 5-го скликання Федорівської сільської ради Малинського району Житомирської області від 20 листопада 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,25га та передано у власність ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ; в решті вимог позову відмовлено за безпідставністю (а.с.22-37).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищезазначеним судовим рішенням встановлено факт, що земельна ділянка ОСОБА_1 межує зі ставком, межі землі і об`єкту водного фонду накладаються, тобто межі прибережної захисної смуги ставка порушуються. Таким чином, можна вважати доведеним факт накладення спірної земельної ділянки на прибережну захисну смугу об`єкта водного фонду (ставка). Разом з цим, встановлено, що ОСОБА_2 незаконно отримав у приватну власність земельну ділянку, яку не мав права в подальшому відчужувати, а ОСОБА_1 є добросовісним набувачем спірного об`єкту нерухомого майна за договором купівлі-продажу.

Будучи допитаним під час судового розгляду судовий експерт ОСОБА_5 надав показання про те, що він складав висновок, який наданий прокурором як доказ у даній справі. Під час обстеження земельної ділянки на місцевості було встановлено, що є земельна ділянка запроектована (у висновку позначена червоним кольором), а є земельна ділянка, якою фактично користується відповідач (у висновку синього кольору), при цьому запроектована та фактична земельні ділянки лише частково співпадають. Питання про те, чи накладається фактична земельна ділянка на будь-яку іншу не досліджувалось, оскільки не виносилось на дослідження. У висновку не вказано, де фактично проходить захисника смуга ставка, оскільки не було надано додаткової інформації на його клопотання. Межі урізу води ставка він визначив безпосередньо у день обстеження на місцевості. Меженний період це період найменшої водності, який має визначатись спеціальними організаціями протягом декількох років, таких даних у нього під час складання висновку не було.

Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом.

Між сторонами виник спір щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою водного фонду.

При вирішенні спору суд керується нормами Конституції України, Цивільним, Водним та Земельним кодексами України, судовою практикою ВС та ЄСПЛ.

Щодо вимоги про повернення у комунальну власність Малинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Малинської міської ради земельної ділянки.

Статями 19, 20 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема, на землі водного фонду. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених ВК України. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 61 ЗК України, статті 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Не придатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг.

Прибережна захисна смуга - це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойми, на якій встановлено особливий режим.

Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги, необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку № 486. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням суду у цивільній справі №283/1714/20, яке набрало законної сили та має преюдицію при вирішенні даного спору, встановлено, що південно-східна межа спірної земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 фактично проходить по урізу води ставка, тобто є такою, що частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які визначені ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України для ставків, площею менше 3 га. Нежитлова будівля, яка побудована на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0113, частково розташована в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, які визначені ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України для ставків, площею менше 3 га, а житловий будинок - поза межами нормативних розмірів прибережної захисної смуги. Разом з цим, прибережна захисна смуга є частиною водоохоронної зони вздовж водного об`єкту. З посиланням на положення ст.ст.59,60,83-85,88 ЗК України, Малинський районний суд, ухвалюючи судове рішення у справі №283/1714/20, дійшов висновку щодо незаконності рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 у власність ОСОБА_2 .

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45)).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71); від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46), від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (пункт 7.29)).

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (абзац п`ятий пункту 143), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 99), від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (частина перша статті 11 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, за загальним правилом цивільні права, зокрема право власності, виникають із правомірних, а не протиправних дій.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (пункт 8.4) визначила, що держава або територіальна громада не втрачають володіння земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, які за законом не можуть бути передані у приватну власність у разі такого їх передання фізичним або юридичним особам і державної реєстрації за останніми права власності.

Доводи відповідача та її представників про те, що позов є по суті віндикаційним, оскільки фактично прокурор просить витребувати у відповідача - власника земельну ділянку, право власності на яку зареєстровано за нею, є безпідставними, оскількизайняття фізичними та юридичними особами земельних ділянок природоохоронного призначення, не пов`язане із позбавленням власника (держави чи територіальної громади) цих ділянок володіння ними. Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб; такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані (п. 8.6 постанови ВП ВСвід 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц).

Таким чином, спірна земельна ділянка належала і, незважаючи на державну реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_1 , продовжує належати до комунальної власності Малинської територіальної громади, оскільки знаходиться у межах нормативних (визначених законом) розмірів прибережної захисної смуги ставка площею менше 3 га в с. Федорівка Малинської громади, тобто є такою, що не могла бути передана у приватну власність у такій конфігурації, відтакпрокурором обрано правильний спосіб захисту порушених прав держави в особі Малинської територіальної громади подання негаторного позову.

З огляду на зазначене, не може бути застосована до вказаних правовідносин позовна давність, про що просила відповідач та її представник, оскільки до вимог негаторного позову строк позовної давності не застосовується.

Таким чином, в цій частині позов прокурора є обґрунтованим, оскільки право власника територіальної громади на усунення перешкод у користуванні своєю власністю підлягає захисту.

Щодо вимоги про усунення перешкод шляхом зобов`язання відповідача винести частину паркану та частину нежитлової будівлі з прибережної захисної смуги на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0113.

Позивач зазначає, що споруди, які не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. У прибережних захисних смугах забороняється влаштування огорож або інших конструкцій, що перешкоджають доступу громадян до берегів річок, водойм, островів. З цих підстав прокуратура просить винести частину паркану та частину нежитлової будівлі з прибережної захисної смуги на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0113 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 гектарів - 25 метрів . Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту.

Пунктами 1, 4, 5 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 №486 передбачено, що розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, яка узгоджується з Мінприроди, Держводагентством і територіальними органами Держземагентства.

Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визначаються нормами закону, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу такої прибережної захисної смуги, її розмір і межі, встановлені законодавством. І лише у разі знаходження водного об`єкта у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга може установлюватися за відповідним проектом землеустрою з урахуванням конкретних умов, що склалися, тобто таку смугу може бути зменшено або збільшено.

Водночас, відсутність цього проекту та не визначення відповідними органами державної влади чи органами місцевого самоврядування на місцевості меж прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватись як відсутність такої прибережної захисної смуги загалом та можливість передавати до її встановлення у приватну власність ділянок, що входять до нормативно визначеної прибережної захисної смуги.

Як доказ обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прокурором надано висновок судового експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №17935/17-41 від 30.11.2017.

Представник відповідача просив визнати висновок неналежним та недопустимим доказом, оскільки він складений з порушенням вимог закону та не містить інформації, яка становить предмет доказування.

Суд, надаючи оцінку вказаному доказу, зазначає наступне.

У висновку експерта зазначено, що надання висновків по питаннях №2 та №3 можливо за умови візуального та інструментального обстеження об`єктів водойми, земельної ділянки та об`єктів нерухомого майна, щодо яких поставлені дані питання. Для проведення досліджень по цим питанням недостатньо відомостей, у зв`язку з чим листом КНДІСЕ від 29.09.2017 слідчому направлено клопотання експерта, у якому останній просить про наступне:

1) забезпечити прибуття експерта на місцевість для обстеження об`єктів дослідження (земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) та ставка, площею 1,3 га, який знаходиться поряд з цією ділянкою) 16 листопада 2017 року, безперешкодний доступ до об`єктів дослідження та належні умови праці;

2) до дати обстеження 16.11.2017: надати відомості про меженний період (проміжок часу) ставка, площею 1,3 га, який знаходиться поруч із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 ; погодити залучення інженерів-геодезистів для проведення топографо-геодезичних робіт.

16.11.2017 в присутності слідчого експертом проведено візуальне та інструментальне обстеження земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0113 по АДРЕСА_1 та водойми, яка знаходиться поряд з цією ділянкою. У зв`язку з тим, що власник земельної ділянки/його представник не були присутні при обстеженні цієї земельної ділянки, таке обстеження проведено з використанням технічного обладнання, без перебування на самій земельній ділянці.

Клопотання експерта щодо надання відомостей про меженний період ставка не задоволено, у зв`язку з чим дослідження проведено по наявним матеріалам.

Будучи допитаним, судовий експерт повідомив, що, оскільки його клопотання про надання документів про меженний період ставка надано не було, то він надав висновок, виходячи із розміщення урізу води у ставку на дату його обстеження 16.11.2017.

Виходячи із викладеного, суд вважає, що доводи представника відповідача про те, що висновок є недопустимим доказом, оскільки експерт здійснив самостійний збір вихідних даних щодо меженного періоду ставка, є необґрунтованим, адже експертом не визначався у висновку меженний період.

В той же час суд частково погоджується з доводами представника відповідача щодо неналежності даного висновку, як доказу заявлених вимог, з огляду на наступне.

Межень це період найнижчої водності у водоймі і він є вихідною точкою для відліку (встановлення) початку прибережної захисної смуги; визначається уповноваженим суб`єктом шляхом спостережень протягом декількох років. Уріз води у ставку, який живиться від атмосферних опадів, не є сталим та залежить від пори року, температурних факторів та кількості атмосферних опадів, які випали, тощо.

Як вже зазначалось вище, експертові для складання висновку даних про межень надано не було, відтак висновки, які викладені експертом щодо розташування частини паркану та частини нежитлової будівлі у межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги ставка є дійсними станом на день проведення обстеження 16.11.2017. При цьому у висновку експерта не вирішувалось питання щодо довжини парканів, їх конфігурації та конкретної площі нежитлової будівлі, які перебували у межах захисної смуги ставка станом на 16.11.2017.

Крім того, висновок експерта по питанню №3 про те, що нежитлові будівлі, побудовані на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0113 по АДРЕСА_1 , частково розташовані в межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги, - не відповідає дослідницькій частині висновку по даному питанню. Так, при камеральній обробці координат поворотних точок фактичних меж земельної ділянки та поворотних точок земельної ділянки, визначених проектом землеустрою та координат будівель і споруд, експертом встановлено, що фактичні межі земельної ділянки, які на місцевості закріплені парканами, не співпадають з межами земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0113, які були визначені проектом землеустрою (а.с. 78).

Як слідує із малюка 1 дослідницької частини висновку експерта, нежитлова будівля розташована за межами земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0113, які були визначені проектом землеустрою. Тобто, як встановлено судом із висновку експерта в цій частині, ОСОБА_1 фактично зайняла не лише частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0113, а й частину іншої земельної ділянки, яка згідно з планом встановлення меж проекту відведення, належала до земель запасу Федорівської сільської ради ( а.с. 47). В той же час експерт зазначає, що нежитлова будівля побудована на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0113, що не відповідає дійсності та даним, які він сам зазначив у дослідницькій частині.

Таким чином, позовна вимога про зобов`язання ОСОБА_1 винести частину паркану з прибережної захисної смуги на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0113, є не конкретизованою та не доведеною належними доказами, адже ні з висновку експерта, ні з інших доказів, що дослідив суд, не встановлено, яка довжина паркану знаходиться у межах нормативних розмірів прибережної захисної смуги саме на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0113, а яка поза її межами. Встановити самостійно зазначені обставини, суд позбавлений можливості, а сторони таке питання перед судом не ініціювали.

Позовна вимога щодо зобов`язання відповідача винести частину нежитлової будівлі з прибережної захисної смуги на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0113, не відповідає встановленим судом обставинам, оскільки жодних доказів того, що така будівля чи будь-яка її частина знаходить в межах нормативного розміру прибережної захисної смуги ставка саме на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0113 суду не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Щодо пропорційності втручання у право особи на мирне володіння майном та співвідношення такого втручання із суспільними інтересами.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право мирного володіння майном.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Право територіальної громади повернути земельну ділянку, з огляду на доведену незаконність і безпідставність її передання на користь фізичної особи, передбачене у чинному законодавстві України, приписи якого та практика їхнього застосування щодо повернення такої ділянки є доступними, чіткими та передбачуваними.

Загальний інтерес у контролі за використанням цієї ділянки для гарантування безпечності довкілля, непогіршення екологічної ситуації, забезпечення правомірного, раціонального й ефективного користування земельними ділянками у межах громади, переважає приватний інтерес відповідача у збереженні нею контролю за цією ділянкою, а тому має публічний інтерес та легітимну мету.

Щодо досягнення справедливого балансу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Представник відповідача зауважив про те, що помилки органу місцевого самоврядування, допущені при відведенні земельної ділянки, є виключно єдиною підставою даного спору, а тому їх виправлення не може бути виключно за рахунок відповідача.

Однак суд вважає, що немає жодних підстав сумніватися, що ОСОБА_1 , проявивши розумну обачність, могла і повинна була знати про те, що ця ділянка перебуває у межах прибережної смуги ставка, а тому могла і повинна була співвіднести чіткі законодавчі заборони з конкретним об`єктом на місцевості та власними діями щодо останнього. За таких обставин відсутні підстави вважати, що втручання у право ОСОБА_1 на земельну ділянку, яка відповідно до закону не могла бути їй передана, є для неї надмірним тягарем.

В той же час, як встановлено судом, на вказаній земельній ділянці відповідачем з дотриманням норм чинного законодавства зведено житловий будинок, який знаходиться поза нормативними межами прибережної захисної смуги ставка.

Під час розгляду цієї справи ОСОБА_1 не заявила зустрічний позов про відшкодування шкоди у зв`язку із заявленою до неї вимогою, а суд самостійно позбавлений можливості оцінити наявність і розмір шкоди, якої може зазнати відповідач унаслідок задоволення вимоги щодо повернення земельної ділянки, а також зумовленої неможливістю подальшого використання цієї ділянки для обслуговування житлового будинку.

Для досягнення справедливого балансу втручання у право відповідача на мирне володіння майном (будинком), законодавство України надає ОСОБА_1 ефективні засоби юридичного захисту: у судовому порядку - шляхом пред`явлення вимоги до особи, в якої придбала ділянку, про відшкодування збитків, що узгоджується з висновками ВП ВС, викладеними у постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц; або у позасудовому порядку шляхом звернення до органу місцевого самоврядування та отримання у передбаченому законодавством порядку права на земельну ділянку, на якій розташований будинок.

Розподіл судових витрат.

У відповідності до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 36 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Керуючись ст.ст. 12,13,23,76,81,141,258,259,265,273,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Коростенської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Малинської міської ради Житомирської області до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні майном шляхом повернення земельної ділянки водного фонду до комунальної власності задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , усунути перешкоди у здійсненні Малинською міською об`єднаною територіальною громадою в особі Малинської міської ради Житомирської області (код ЄДРПОУ 2556344) права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом повернення у комунальну власність Малинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Малинської міської ради Житомирської області земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0113, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Житомирської обласної прокуратури (, банк ДКС України, м. Київ, МФО 820172, р/р НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 18.09.2023.

Позивач: Коростенська окружна прокуратура, , юридична адреса: Житомирська область, м. Коростень, вул. Героїв Чорнобиля,10.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя В. М. Хомич