Провадження №22-ц/812/1138/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Тищук Н.О., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання: Голощаповою А.О.,

за участю позивачки ОСОБА_1 , її представника - адвоката Кірюхіна О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №477/546/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Тараненка Ярослава Юрійовича на ухвалу, яку постановив Жовтневий районний суд Миколаївської області під головуванням судді Саукової Ангеліни Анатоліївни у приміщенні цього суду 25 серпня 2023 року, повний текст якої складений того ж дня, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення її ж позову до ОСОБА_2 про витребування житлового будинку та земельної ділянки,

у с т а н о в и в :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про витребування житлового будинку та земельної ділянки.

Позов мотивований тим, що 25 квітня 2008 року між позивачкою та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого позивачка придбала у ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :03:050:0066, розташовані по АДРЕСА_1 за 631250 грн., з яких 505000 грн. сплатила за рахунок кредитних коштів, отриманих від ВАТ «Ерсте Банк». Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2009 року з позивачки стягнуто на користь ВАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року у загальному розмірі 846321 грн. 96 коп. та судові витрати, на виконання якого 20 жовтня 2009 року судом видано виконавчі листи, а постановою державного виконавця від 30 жовтня 2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду. З того часу ОСОБА_1 та члени її сім`ї безперешкодно та без обмежень користувалися вказаними об`єктами нерухомості.

24 лютого 2021 року позивачка отримала копію позовної заяви ОСОБА_2 до неї про усунення перешкод в користуванні зазначеними житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою, які належать йому на праві власності, шляхом виселення її та її неповнолітнього сина, з якої дізналася про перехід права власності на вказане майно від неї до інших осіб. 3 позову та доданих до нього документів, а саме постанови головного державного виконавця ВДВС Жовтневого районного управління юстиції у Миколаївській області від 04 червня 2013 року вбачається, що 18 березня 2013 року згідно договору про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна(іпотека), зазначене майно передано на реалізацію TOB «Укрспецторг групп». 05 квітня 2013 року в приміщенні Миколаївської філії TOB «Укрспецторг групп» проводилися прилюдні торги Миколаївською філією ПП «Спеціалізоване підприємство юстиції» з реалізації предмета іпотеки, але майно не було реалізовано у зв`язку з відсутністю покупців. Згідно протоколу № 12-0211/13(Н)-2 від 29 травня 2013 року іпотекодержатель AT «Ерсте Банк» за результатами перших прилюдних торгів надав згоду на придбання предмету іпотеки за ціною 508992 грн. шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Постановою державного виконавця від 04 червня 2013 року вищевказане майно передано ПАТ «Ерсте Банк» в рахунок погашення боргу позивачки за кредитним договором у загальному розмірі 846 321 грн. 96 коп., після чого залишок її боргу по виконавчому документу становив 337329 грн. 96 коп. Згідно акту про реалізацію предмета іпотеки від 04 червня 2013 року, у якому крім вищевказаної інформації вказано, що прилюдні торги за стартовою ціною 508992 грн. визнані такими, що не відбулися у зв`язку з відсутністю зареєстрованих учасників. Свідоцтвом від 28 жовтня 2013 року ВТМ 443548, виданим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. на підставі вищевказаного акту, посвідчено, що ПАТ «ФІДОКОМБАНК», яке є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк», належать на праві власності вищевказані домоволодіння та земельна ділянка загальною вартістю 508992 грн.

25 листопада 2020 року між ПАТ «ФІДОБАНК», яке є повним правонаступником, в тому числі й ПАТ «ФІДОКОМБАНК», та відповідачем за результатами відкритих торгів, оформлених протоколом електронного аукціону від 04 листопада 2020 року, укладено договір купівлі-продажу, за яким відповідач набув у власність усе вищевказане майно за ціною 170621 грн. Після цього відповідач звернувся до суду з позовом, який отримала позивачка.

Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач є вже другою особою, на яку переоформлене поза волею позивачки та без її повідомлення про це право власності на належне їй майно, просила суд витребувати у ОСОБА_2 на її користь житловий будинок та земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :03:050:0066, розташований по АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача судові витрати у сумі 6706 грн. 21коп.

У серпні 2023 року позивачка подала заяву про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що у провадженні Жовтневого районного суду Миколаївської області знаходяться цивільні справи за позовами ОСОБА_2 , один - до неї та її сина про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення зі спірного будинку та інший - до Вітовського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третьою особою зазначено ОСОБА_1 , про зняття арешту з цього ж будинку. Провадження у цих справах зупинено. Однак, відповідач здійснив самоуправні дії по виселенню позивачки та її дітей з вищевказаного будинку у позасудовому порядку незаконним шляхом. Також відповідач, використовуючи інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявного у нього права власності на спірний будинок, у липні 2023 року у позасудовому порядку скасував реєстрацію її та її сина у зазначеному будинку та отримав від Мішково-Погорілівськго сільського голови довідку про те, що за цією адресою ніхто не зареєстрований. ОСОБА_1 не може потрапити до будинку, оскільки відповідач уклав угоду зі службою охорони і у будинку постійно ввімкнена сигналізація.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд забезпечити позов шляхом заборони відповідачу та будь-яким особам, які виступають від його імені, вчиняти будь-які дії по виселенню її та її дітей з будинку, який розташований по АДРЕСА_1 та перешкоджати їх перебуванню у вказаному будинку до набрання законної сили рішенням суду у цій справі. В подальшому надала суду додаткову заяву про забезпечення свого позову, мотивуючи її тим, що відповідач приводить до будинку ріелторів та здійснює заходи з продажу спірного будинку, що може ускладнити виконання рішення суду або поновлення порушених прав, тому просила також накласти арешт на зазначений будинок.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 серпня 2023 р. заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1 .

Ухвала суду мотивована тим, що враховуючи наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач у даному провадженні може вжити дії, спрямовані на відчуження спірного майна, враховуючи дії по зняттю з реєстрації позивачки, вчинені після звернення її до суду з цим позовом та зважаючи на право позивачки на захист порушених прав та інтересів, невжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на спірне майно, може в подальшому утруднити або унеможливити виконання можливого рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що ухвала суду є необґрунтованою та ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення зі спірного будинку та його ж позовом до Вітовського районного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третьою особою зазначено ОСОБА_1 , про зняття арешту з цього ж будинку поновлені. На думку ОСОБА_2 , суд першої інстанції постановлюючи ухвалу не звернув увагу на те, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2023 р. по справі № 477/1496/21 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «Фідобанк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0, 15 га, яка розташована за цією ж адресою, кадастровий номер :03:050:0066 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд було відмовлено. Дане рішення ОСОБА_1 в апеляційній інстанції не оскаржувалось і набрало законної сили 30 березня 2023 року. В свою чергу ОСОБА_1 звернулася повторно до суду з позовом до ОСОБА_2 про витребування у останнього житлового будинку та земельної ділянки. В позові ОСОБА_1 зазначає обґрунтування свої позовні вимоги аналогічно до тих, які були заявлені в справі № 477/1496/21, в задоволенні яких їй було відмовлено, але позовну вимогу вказує вже як витребування житлового будинку та земельної ділянки. Відповідач зазначає, що доводи позивачки щодо укладення ним договору із службою охорони та встановленні у будинку сигналізації, внаслідок чого ОСОБА_1 не може потрапити до будинку, а також приведення до будинку ріелторів та здійснення заходів з продажу будинку є безпідставними та нічим не підтверджуються. ОСОБА_2 зауважує, що оскільки йому на праві власності належить даний будинок та земельна ділянка він вправі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а питання щодо відчуження будинку перед ним в даний час не стоїть. Крім того, ОСОБА_2 вважає, що суд також залишив поза увагою те, що позивачем жодним чином не підтверджено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити ОСОБА_2 у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що доводи апеляційної скарги суперечать дійсним обставинам справи, які, на думку позивачки, свідчать про наміри відповідача продати спірний будинок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки та її представника - адвоката Кірюхіна О.М., дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону відповідає ухвала суду першої інстанції.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом, зокрема, накладення арешту на житловий будинок по АДРЕСА_1 , позивачка посилалась на те, що особи, які називають себе представниками відповідача, не допускають її та її дітей до вказаного будинку, приводять до нього ріелторів, вчиняють дії, спрямовані на його продаж, що свідчить, на думку позивачки, що незастосування заходів забезпечення може істотно утруднити.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову частково та накладаючи арешт на зазначений у заяві житловий будинок, суд першої інстанції вважав, що між сторонами дійсно існує спір, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Вирішуючи питання правильності висновків суду, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Позов, зокрема, забезпечується накладенням арешту на майно.

Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи викладене, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу".

Подібні правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20 та від 31 січня 2023 року у справі № 295/5244/22.

Як убачається зі матеріалів справи, за договором купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_4 купила у ОСОБА_3 житловий будинок по АДРЕСА_1 за 631250 грн., з яких 126250 грн. покупець сплатила до підписання договору, а залишок 505000 грн. було сплачено за рахунок кредитних коштів, отриманих від ВАТ «Ерсте Банк» (а.с 18-19).

05 січня 2016 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2009 року з позивачки стягнуто на користь ВАТ «Ерсте Банк» заборгованість за кредитним договором від 25 квітня 2008 року у загальному розмірі 846321 грн. 96 коп. та судові витрати, на виконання якого 20 жовтня 2009 року судом видано виконавчі листи, а постановою державного виконавця від 30 жовтня 2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення суду.

Згідно протоколу прилюдних торгів № 12-0211/13(Н)-2 від 29 травня 2013 року за результатами перших прилюдних торгів щодо реалізації арештованого нерухомого майна, яке належить ОСОБА_4 , прилюдні торги визнані такими, що не відбулися, у зв`язку із відсутністю зареєстрованих учасників. Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жовтневого районного управління юстиції від 04 червня 2013 року житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельна ділянка за цією ж адресою передані іпотекодержателю AT «Ерсте Банк», який надав згоду на придбання предмету іпотеки за ціною 508992 грн. шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна (а.с.23-24). Згідно акту про реалізацію предмета іпотеки від 04 червня 2013 року, у якому крім вищевказаної інформації вказано, що прилюдні торги за стартовою ціною 508992 грн. визнані такими, що не відбулися у зв`язку з відсутністю зареєстрованих учасників (а.с. 25-26). Свідоцтвом від 28 жовтня 2013 року ВТМ 443548, виданим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В. на підставі вищевказаного акту, посвідчено, що ПАТ «ФІДОКОМБАНК», яке є правонаступником ПАТ «Ерсте Банк», належать на праві власності вищевказані домоволодіння та земельна ділянка загальною вартістю 508992 грн. (а.с. 30).

25 листопада 2020 року між ПАТ «ФІДОБАНК», яке є повним правонаступником, в тому числі й ПАТ «ФІДОКОМБАНК», та ОСОБА_2 за результатами відкритих торгів, оформлених протоколом електронного аукціону від 04 листопада 2020 року, укладено договір купівлі-продажу (нерухомого майна), за яким відповідач набув у власність усе вищевказане майно за ціною 170621 грн. (а.с. 33-35).

ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із вказаного будинку (а.с. 27-29).

Вважаючи перехід права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 до банку, а згодом до ОСОБА_2 неправомірним, позивачка просила про витребування цього майна.

Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами існує майновий спір стосовно правомірності позбавлення ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно житловий будинок по АДРЕСА_1 та набуття цього права ОСОБА_2 .

Звертаючись з відповідною заявою про забезпечення позову, позивачка обґрунтовувала її тим, що її не допускають до спірного житлового будинку та дії відповідача, спрямовані на його продаж.

Предметом спору у цій справі є витребування нерухомого майна: будинку, який розташований по АДРЕСА_1 .

Тому вжитий судом першої інстанції захід забезпечення позову накладення арешту на вказаний будинок є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Правильним є висновок суду також про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на житловий будинок до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити у разі задоволення позовних вимог поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких позивачка звернулася до суду, та вплинути на виконання ймовірного рішення суду.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про безпідставність та недоведеність тверджень заявниці про існування реальної загрози утруднення або неможливості виконання судового рішення.

Слід зазначити, що в обґрунтування заяви про забезпечення позову, окрім іншого, позивачка зазначила, що відповідачеві як зареєстрованому власникові спірного житлового будинку вже вдалося зняти позивачку та її дітей з реєстрації у цьому будинку (а.с 22, 96), ним також вчиняються дії з перешкоджання позивачці користуватися будинком, а також вчиняються дії, спрямовані на його відчуження.

Сукупність попередньо вчинених відповідачем юридично значимих дій щодо спірного нерухомого майна дає обґрунтовані підстави вважати про ймовірність вчинення відповідачем подальших дій, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна, що призведе до утруднення чи унеможливлення виконання можливого судового рішення про задоволення позову.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Установивши обставини щодо можливого вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на відчуження спірного житлового будинку, суд першої інстанції підставно керувався тим, що накладення арешту на житловий будинок, який належать відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами. Зазначений захід забезпечення позову спрямований саме на забезпечення вказаного нерухомого майна до повного виконання судового рішення, унеможливлює розпорядження майном, забезпечує збалансованість інтересів сторін.

Такі заходи забезпечення позову є необхідними та забезпечать поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача в разі задоволення позову. Доказів про те, що застосована судом заборона матиме негативні майнові наслідки для відповідача не надано.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 вже відмовлено в іншій справі у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою (справа №477/1496/23), рішення по якій від 17 лютого 2023 року набрало законної сили, то такі обставини не є перешкодою для вирішення заяви про забезпечення позову у справі, яка переглядається, в якій заявлені інші позовні вимоги, доведеність та обґрунтованість яких не оцінюється судом при розгляді заяви про забезпечення позову.

Також не підтверджені будь-якими доказами твердження про порушення прав відповідача застосованими заходами забезпечення позову, оскільки житловий будинок залишається у його користуванні.

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані, а тому колегія суддів в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали..

З огляду на результати розгляду апеляційної скарги розподіл судових витрат по справі відповідно до положень статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Тараненка Ярослава Юрійовича залишити без задоволення, ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Н.О. Тищук

Л.М. Царюк

_______________________________________________

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2023 року