ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

27 вересня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/647/23

Головуючий у першій інстанції Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1215/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

із секретарем: Піцан В.М.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «УЛЯНІВСЬКЕ»,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛЯНІВСЬКЕ" про припинення трудових відносин, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» (далі Товариство), Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, в якому просив:

- визнати припиненими трудові правовідносини між ОСОБА_1 та ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» з 04.11.2022 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 із займаної посади директора ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України;

- зобов`язати Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дані про директора ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» ОСОБА_1 ;

- стягнути з ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ "УЛЯНІВСЬКЕ" від 17.02.2021, оформленого протоколом загальних зборів, ОСОБА_1 призначено на посаду директора ТОВ "УЛЯНІВСЬКЕ". 18.02.2021 видано наказ № 10-К, відповідно до якого ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора Товариства з 18.02.2021.

У зв`язку з тим, що ТОВ "УЛЯНІВСЬКЕ" фактично не здійснює господарську діяльність, 29.09.2022 позивачем рекомендованою кореспонденцією на адресу Товариства направлено заяву про його звільнення за власним бажанням. Також, 29.09.2022 на адреси учасників ТОВ "УЛЯНІВСЬКЕ" направлені відповідні копії заяви з проханням про звільнення із займаної посади директора Товариства за власним бажанням разом із повідомленням від 29.09.2022 про скликання (проведення) позачергових загальних зборів з ініціативи виконавчого органу Товариства на 04.11.2022.

Позивач зазначав, що у визначений день проведення загальних зборів учасники Товариства не з`явились. Рішення про звільнення ОСОБА_1 до цього часу не прийнято, чим порушуються його законні права та інтереси. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 21.03.2023 позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду.

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.03.2023 позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ "УЛЯНІВСЬКЕ" з 04.11.2022 у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "УЛЯНІВСЬКЕ" за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Стягнуто з ТОВ "УЛЯНІВСЬКЕ" на користь ОСОБА_1 1073,60 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі у справі, вважаючи, що суд порушив питання про її права та інтереси, звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права.

Своє право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції із посиланням на ч. 1 ст. 352 ЦПК України заявниця обґрунтовує тим, що вона та ТОВ «КОРНФІЛД ЛТД» є співзасновником та учасником ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» .

Суд першої інстанції не залучив їх як третіх осіб та не з`ясував їх думку як співзасновників та учасників ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» по суті спору для з`ясування всіх обставин по справі. Ураховуючи це ОСОБА_2 уважає, що її права як засновника та учасника ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» було порушено, вона була позбавлена можливості подати клопотання про заперечення розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Щодо незгоди із судовим рішенням по суді спору зазначає, що трудові відносини в даному випадку регулюються Статутом ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ», яким передбачені підстави і умови звільнення директора з посади.

Зазначає, що згідно зі Статутом відповідача вирішення питання про звільнення керівника належить до виключної компетенції Загальних зборів Товариства. У разі неможливості проведення Загальних зборів, згідно п. 14.18 Статуту допускається прийняття рішення методом опитування, у цьому разі питання для голосування мали бути надіслані учасникам Товариства, які повинні у письмовій формі сповістити щодо нього свою думку.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи 27.09.2023 повідомлена належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

26.09.2023 від позивача ОСОБА_1 та відповідача ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» надійшли заяви, в яких вони просять розглядати справу без їх участі.

26.09.2023 на електронну пошту суду від імені представника ОСОБА_2 адвоката Лук`янець О.О. надійшло клопотання про відкладення судового розгляду на іншу дату у зв`язку з неможливістю брати участь у судовому зсіданні за станом здоров`я, яке не скріплене електронним цифровим підписом.

Частиною восьмою статті 43 ЦПК України передбачено, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Виходячи з того, що клопотання надійшло на офіційну електронну адресу Чернігівського апеляційного суду в електронній формі, однак не підписане ОСОБА_3 з використанням власного електронного цифрового підпису, воно вважається таким, що не підписано особою, яка його подала, а відтак не береться до уваги апеляційним судом.

Згідно із ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Ураховуючи викладене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, належним чином, повідомлених про її розгляд.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 підлягає закриттю, зважаючи на таке.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 2 ст. 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 ст. 6 та ст. 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Вирішуючи питання стосовно застосування ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, що «…суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, наступне, «…. якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 24-25, п. 57)».

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (Volovik v. Ukraine, №15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

Зокрема, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У частині першій статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Критерії визначення, чи вирішені судовим рішенням права і свободи особи, не залученої до участі у справі, неодноразово були предметом перегляду Верховним Судом.

У постанові від 28 липня 2021 року у справі N 2-95/12 (провадження N 61-16854св20) Верховний Суд зазначив, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тобто, у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті, принаймні не за апеляційною скаргою такої особи.

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦПК України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України). Третя особа у справі не є стороною у цивільному процесі.

Участь у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору передбачена статтею 53 ЦПК України.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - це особи, які вступають у вже розпочатий процес, якщо рішення по справі може вплинути на їх права або обов`язки по відношенню до однієї із сторін.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Отже, правове становище третіх осіб у процесі посідають особи, які мають юридичний інтерес до справи, але інтерес, який не є рівноцінним інтересам сторін (позивача чи відповідача).

Інститут третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, зумовлений перш за все необхідністю забезпечити можливість здійснення відповідними суб`єктами права регресу.

Якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність в неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, чи (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків особи, яка не брала участі у справі, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є така особа, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на відміну від сторін та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, не є учасниками спірних матеріальних правовідносин, що є предметом судового розгляду, а отже, рішення суду може на них вплинути побічно у зв`язку з наявністю преюдиційного зв`язку між матеріальними правовідносинами, що є предметом судового розгляду, та іншими матеріальними правовідносинами, учасниками яких є одна зі сторін спору і третя особа (Постанова КЦС ВС від 26.10.2022 в справі № 463/3226/16-ц, провадження № 61-6795св22).

Предметом оскарження в апеляційному порядку ОСОБА_2 , яка не брала участі у справі, є заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21.03.2023.

За змістом апеляційної скарги суть порушеного права ОСОБА_2 полягає в тому, що вона є співзасновником та учасником ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ», а тому припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» впливає на її права.

Водночас судом першої інстанції розглянуто спір між ОСОБА_1 та ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» про припинення трудових відносин, в якому позивач просив визнати припиненими трудові відносини між ним та ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ».

Розглянувши справу у межах позовних вимог, Чернігівський районний суд Чернігівської області позов ОСОБА_1 задовольнив. Визнав припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» з 04.11.2022 у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» за власним бажанням на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України.

Сторонами спору, що розглянутий судом першої інстанції є директор ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ» - ОСОБА_1 (позивач) і ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ», яке є юридичною особою - відповідач.

Суд першої інстанції не розглядав питання і не встановлював у своєму рішенні питання про права, інтереси та обов`язки фізичної особи ОСОБА_2 .

При цьому апеляційний суд відхиляє посилання заявниці те, що оскаржуваним рішенням суду нібито порушуються права ОСОБА_2 , так як вона є засновником та учасником ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ».

Якщо скаржник лише робить припущення, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що оскаржуваним рішенням вирішено його права, інтереси та/або обов`язки, то такі посилання не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги (п. 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №921/730/13-г/3).

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення ЄСПЛ у справі «Bruаlla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, п. 33).

У рішенні в справі «Centro Europa 7 S.r.l. and Di Stefano v. Italy», № 38433/09, п. 92, від 07 червня 2012 року ЄСПЛ вказав, що особа не може скаржитися на порушення своїх прав у судовому провадженні, в якому вона не виступала стороною, навіть якщо вона була акціонером та/або директором компанії, яка виступала стороною в провадженні (див., серед інших джерел, справи «F. Santos, Lda. та Fachadas проти Португалії» (прийнятність), № 49020/99, ЄСПЛ 2000-X, та «Nosov проти Росії», № 30877/02, ухвала щодо прийнятності від 20 жовтня 2005 року).

Відтак, враховуючи вищенаведені норми права, практику Європейського суду з прав людини та правові позиції Верховного Суду, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не наділена правом на оскарження судового рішення в розумінні статті 352 ЦПК України, навіть з огляду на те, що вона є співзасновником та учасником ТОВ «УЛЯНІВСЬКЕ».

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення оскаржуваним судовим рішенням прав заявниці, а зводяться до її незгоди із задоволеними судом позовними вимогами ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Ураховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що апеляційну скаргу подано особою, питання про права, свободи, інтереси та обов`язки якої оскаржуваним судовим рішенням не вирішувалося, апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 належить закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст. 260, 261, 362 ч. 1 п. 3, 367, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 21 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛЯНІВСЬКЕ" про припинення трудових відносин - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 29 вересня 2023 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

О.І.Онищенко