Провадження № 2-др/522/120/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Бойко Анастасією Вадимівною, про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку та визнання права власності.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку та визнання права власності залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Адвокат Бойко А. В., яка діє від імені відповідача, звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000,00 грн, посилаючись на положення ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

В обґрунтування заяви указує, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.08.2023 позовну заяву ОСОБА_2 залишено без розгляду. При цьому, між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Грищенко та партнери Одеса» в особі керуючого Бойко Н. І. був укладений договір про надання правничої допомоги, яким його сторони погодили, що розмір гонорару адвоката за представництво інтересів в суді першої інстанції становить 25 000 грн.

23.08.2023 адвокатом Бойко А. В. подано заяву, в якій вона зазначила, що в документах, доданих до заяви на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, а саме акті виконаних робіт та рахунку на оплату, було виявлено помилки технічного характеру, відтак нею надаються належним чином заповнені вищевказані документи.

Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Порядок розподілу судових витрат у разі залишення позову без розгляду регламентовано ст. 142 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У п. 38 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справвід 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», зазначено, що в разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Із системного тлумачення положень ч. ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України, ч. 9 ст. 141 ЦПК України слідує, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18, від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21.

З викладеного убачається, що стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Як слідує з матеріалів справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку та визнання права власності залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідач просить суд ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн, посилаючись на положення ч. 5 ст. 142 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Разом з тим, відповідачем у заяві про ухвалення додаткового рішення не зазначено та не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були нею здійснені та в чому вони виражені.

Заявник жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем необґрунтованих дій суду не надав. Крім того, текст заяви про ухвалення додаткового рішення містить лише посилання на судову практику, без посилання на будь-які необґрунтовані дії позивача та в чому конкретно вони полягали.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод незалежно від обґрунтованості позову.

Залишення позову без розглядусаме по собі не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача.

Вирішуючи питання відповідача про компенсацію здійснених ним витрат на правничу допомогу, суд виходить з відсутності підстав для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також її дії, спрямовані на такий захист, без надання доказів свідомих недобросовісних дій позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою її обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правничу допомогу.

Відтак, у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 137, 142, 246, 270, 257, 258, 260, 353, 354, 355ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку та визнання права власності - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА