ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1439/23Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії

судді-доповідача: Новікова О. М.,

суддів: Василенко Л. І., Фетісової Т.Л.,

секретаря Широкової Г.К.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» ( далі АТ КБ «Приватбанк», Банк) про розірвання договору, стягнення зайво отриманих коштів та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала анкету - заяву №б/н від 25 вересня 2019 року.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договір про надання банківських послуг є договором приєднання, який складається із анкети - заяви відповідача, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку», викладених на банківському сайті: www.ргіvatbank.ua.

Своїм підписом в заяві відповідач підтвердила, що вона повністю була проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Позивачем зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконано належним чином і у повному обсязі.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 20 серпня 2020 року становить 137 687 гривень 29 копійок, в тому числі: 105 859 гривень 82 копійки - заборгованість за тілом кредиту, 31 827 гривень 47 копійок - заборгованість за простроченим відсотками.

Відповідач звернулась з зустрічною позовною заявою до АТ КБ «Приватбанк», в якій просила:

розірвати договір карткового рахунку № НОМЕР_1 від 11 жовтня 2017 року;

розірвати договір кредиту б/н від 25 вересня 2019 року, укладений між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1

стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 зайво отримані кошти за кредитом від 25 вересня 2019 року в розмірі 1 600,00 гривень та 38053 гривні 69 копійок,

стягнути з АТ КБ «Приватбанк» моральну шкоду в розмірі 15 000,00 гривень.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначила, що 11 жовтня 2017 року відповідачу був відкритий позивачем картковий рахунок № НОМЕР_1 .

25 вересня 2019 року вона підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк».

25 вересня 2019 року позивачем встановлено відповідачу кредитний ліміт в розмірі 110 000 гривень та видано відповідачу дві банківські картки: № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 терміном дії до 10/22.

Відповідно до п.2.1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг, загальний розмір кредиту, який наданий та/або може бути наданий клієнту на умовах цього договору, сторони узгодили, що загальний розмір кредиту за цим договором дорівнює розміру кредитного ліміту, встановленого банком клієнту, та який за розміром не перевищує для карт «Platinum» 100 000 гривень.

ОСОБА_1 користувалась кредитними картками, не знаючи, що банком встановлений розмір кредитного ліміту вищий, ніж передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг для карток «Platinum».

Банк самостійно здійснював списання з карткового рахунку ОСОБА_1 комісій за відкриття рахунку та за щомісячне обслуговування карткового рахунку.

Крім того, згідно паспорту кредиту, кредит надано на споживчі потреби, а тому умови кредитного договору щодо нарахування та сплати комісій за відкриття рахунку та за щомісячне обслуговування карткового рахунку є нікчемними.

Враховуючи викладене, з АТ КБ «Приватбанк» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 1 600,00 гривень.

Згідно наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки, банк в односторонньому порядку здійснив списання відсотків за користування кредитним лімітом за ставкою 3.1% на місяць на загальну суму 38 053 гривні 69 копійок.

В зв`язку з неналежним виконанням АТ КБ «Приватбанк» договірних зобов`язань, просить розірвати договір про відкриття карткового рахунку від 11 жовтня 2017 року та кредитний договір б/н від 25 вересня 2019 року.

Внаслідок порушення АТ КБ «Приватбанк» умов споживчого кредитного договору та незаконного списання грошових коштів, ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, розмір якої оцінено останньою в розмірі 15000,00 гривень.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 червня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволені, та стягнено з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», заборгованість в сумі 137 687 (сто тридцять сім тисяч шістсот вісімдесят сім) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві гривні) гривні 00 (нуль) копійок, а всього - 139 789 (сто тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 29 (двадцять дев`ять) копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення зустрічного позову в повному обсязі та відмову в позові АТ КБ «Приватбанк».

Обґрунтовуючи скаргу, посилається на те, що загальний розмір кредиту, який наданий та/або може бути наданий клієнту на умовах цього договору, сторони узгодили, що загальний розмір кредиту за цим договором дорівнює розміру кредитного ліміту, встановленого банком клієнту, та який за розміром не перевищує для карт «Platinum» 100 000,00 гривень, а банк в односторонньому порядку змінив кредитний ліміт до 110000,00 грн., чим порушив умови та правила надання банківських послуг.

Скаржниця зазначає, що користувалась кредитними картками, не знаючи, що АТ КБ «Приватбанк» встановлений розмір кредитного ліміту вищий, ніж передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг для карток «Platinum».

АТ КБ «Приватбанк» безпідставно самостійно здійснював списання з карткового рахунку ОСОБА_1 комісій за відкриття рахунку та за щомісячне обслуговування карткового рахунку.

Крім того, згідно паспорту кредиту, кредит надано на споживчі потреби, а тому умови кредитного договору щодо нарахування та сплати комісій за відкриття рахунку та за щомісячне обслуговування карткового рахунку є нікчемними.

Також вказує, що умисними діями Банку, що виразилися у односторонньому списанні коштів ОСОБА_1 та штучне збільшення боргу за кредитним договором, завдано скаржниці моральної шкоди.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення позивачу копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення районного суду не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Так, судом встановлено, що відповідно до анкети - заяви №б/н від 25 вересня 2019 року, підписаної відповідачем та представником позивача, вказана анкета - заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають договір про надання банківських послуг.

Банком зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконано належним чином і у повному обсязі.

Відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Згідно з п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг відповідач зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.1.1.5.6. Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту, оплати винагороди банку).

Витягом із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinite, VISASignature та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: тарифи за відкриття та обслуговування карткового рахунку, комісії, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови.

Встановлено, що відповідач не виконувала належним чином свої зобов`язання за договором, і як наслідок її заборгованість перед позивачем станом на 20 серпня 2020 року становить 137 687 гривень 29 копійок, в тому числі: 105 859 гривень 82 копійки - заборгованість за тілом кредиту, 31 827 гривень 47 копійок - заборгованість за простроченим відсотками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із доведеності факту досягнення між сторонами згоди щодо укладення договору конкретного виду, а також щодо істотних його умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, недоведеності факту надання кредиту на підставі Анкети-Заяви від 25.09.2019 року та доведеності позивачем розміру заборгованості.

Однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лишедо тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У наданій суду заяві-анкеті від 25.09.2019 року, підписаній сторонами, інформація про процентну ставку відсутня. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками та простроченими відсотками.

АТ КБ «ПриватБанк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.09.2019 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Platinum», «WorldBlackEdition», «WorldElit», «Infinite», «VISA Signature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», як на невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт Platinum», «World Black Edition», «World Elit», «Infinite», «VISA Signature» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов відповідач ознайомився та погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за тілом кредиту та щодо сплати процентів, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Разом з тим, у наданій анкеті-заяві від 25.09.2019 року не вказано, яку саме послугу та на яких умовах відповідач бажає отримати, окрім цього, з наданого витягу тарифів обслуговування преміальних карт вбачається, що наявні різні тарифні плани обслуговування кредитної картки, а саме: «Platinum», «World Black Edition», «World Elit», «Infinite», «VISA Signature», однак надані позивачем документи не містять посилань на те, який саме тарифний план підлягає застосуванню у даному випадку.

При цьому, надана позивачем роздруківка із сайту банку не може бути визнана належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином, Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карт «Platinum», «WorldBlackEdition», «WorldElit», «Infinite», «VISA Signature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25.09.2019 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже в справі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19), за результатами перегляду в касаційному порядку рішень судів першої та апеляційної інстанції, ухвалених за наслідками розгляду спору у подібних правовідносин.

Разом з тим, суд взяв до уваги паспорт споживчого кредиту, вказуючи що відповідач погодив умови кредитного договору від 25.09.2019 року, зокрема щодо процентної ставки, щомісячних платежів та строку їх внесення, оскільки підписав паспорт споживчого кредитування.

Тобто, суд дійшов висновку про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Однак колегія суддів вважає помилковим такий висновок суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 393/126/20 та Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), на яку, посилався заявник, а також від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не заявив.

Враховуючи викладене, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими та простроченими відсотками, оскільки належних доказів на підтвердження досягнення із відповідачем згоди щодо умов, розміру та порядку здійснення таких нарахувань у встановленими законом формі та порядку позивачем надано не було.

Разом з тим, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 105859 грн. 82 коп. є частково правильним, виходячи з наступного.

З долученої до матеріалів справи виписки по руху коштів (а.с. 8-16 том 1) чітко вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в сумі не 110000 грн., а 104 042,84 коп., на що суд не звернув уваги. Вказана сума кредитного ліміту зазначена і в розрахунку заборгованості.

Також з виписки вбачається, що з 25.09.2019 (оскільки саме такі позовні вимоги позивача ґрунтуються з цієї дати) відповідач користувача коштами, зокрема, перераховувала на інші картки, знімала готівку у банкоматах, оплачувала комунальні послуги і таке інше, що підтверджує факт отримання нею кредитної картки, без якої користування вищевказаними грошовими коштами було б неможливим. Крім того, сама відповідач не заперечує факту отримання кредиту та користування кредитною карткою.

При цьому з виписки про рух коштів вбачається, що відповідачкою було погашено 10037,05 грн., тому заборгованість за тілом кредиту становить 94005,75 грн. (104042,84 коп.-10037,05 грн.), а суд першої інстанції не перевірив ні наданий банком розрахунок, ні виписку по руху кошті, в зв`язку з чим, неправильно стягнув суму коштів за тілом кредиту.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, розмір якої в даному випадку дорівнює 94 005,75 грн.

Щодо посилань скаржника на те, що банк самостійно змінив погоджений кредитний ліміт до 110000 грн., то апеляційний суд встановив, що кредитний ліміт встановлений був в розмірі 104042,80 грн., та при перевипуску картки «Platinum», була переведена уся наявна заборгованість на картку, яка надана 25.09.2019, і якою відповідач продовжувала користуватися, що і не заперечує сама відповідач.

Таким чином, вимоги позовної заяви щодо стягнення заборгованості по тілу наданого кредиту обґрунтовані, узгоджуються з нормами законодавства та підтверджуються наданими апелянтом доказами, отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, оскільки судом першої інстанції не було проведено перерахунку заборгованості по тілу кредиту, яка становить 94005,75 грн.

Суд першої інстанції на вищенаведені обставини уваги не звернув та дійшов частково помилкового висновку про стягнення усієї суми заборгованості з відповідачки.

Щодо вимоги відповідача в зустрічній заяві та посилання не обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні вказаних вимог, апеляційний суд зазначає.

Як на підставу розірвання договору скаржниця посилається на те, що Банк безпідставно збільшив кредитний ліміт з 100000,00 грн. до 110000,00 грн., не повідомивши останню про таке збільшення, а також те, що Банком здійснювалося самостійно списання з картки ОСОБА_1 комісій та коштів за щомісячне обслуговування карткового рахунку.

Однак, в позові Банк пред`явив вимоги до відповідачки згідно підписаної анкети-заяви від 25.09.2019 і вимоги щодо стягнення заборгованості ставляться з 25.19.2019, а не з 11.10.2017, як вказує відповідач, тому суд першої інстанції правильно вказав, що вказані вимоги від повідки не є зустрічними.

З приводу розірвання договору, укладеного 25.09.2019, апеляційний суд враховуючи, що відповідачкою ОСОБА_1 було надано згоду на укладення договору, шляхом підписання анкети-заяви 25.09.2019, вважає, що остання карткою відповідач користувалася, здійснювала перерахунки, знімала кошти в банкоматах, сплачувала комунальні послуги, наявна заборгованість за тілом кредиту, тому підстави для його розірвання в односторонньому порядку відсутні.

Посилання скаржниці на завдану їй моральну шкоду з боку позивача (Банку), є необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не доведено завдання їй моральної шкоди діями Банку, шляхом порушення укладеного договору та списання коштів в односторонньому порядку.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Оскільки висновки суду про підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту не повністю відповідають обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 31827,47 грн, з ухваленням по справі в цій частині нового рішення про відмову у стягнення з відповідача на користь позивача вищевказаної суми, та зміні в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, стягнувши в відповідача не 105859,82 грн., а 94005,75 грн. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Зважаючи на те, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, на його користь з відповідача ОСОБА_1 згідно вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню понесені по справі судові витрати у вигляді сплаченого за подачу позову та апеляційної скарги судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на 68,27% (1435 грн.) та вимог апеляційної скарги на 31,73% (1000,45 грн), шляхом взаєморозрахунку на суму 434 грн. 95 коп.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 16 червня 2023 року в змінити, скасувавши його в частині стягнення заборгованості за відсотками в сумі 31 827 грн. 47 коп.

В задоволенні позову в цій частині відмовити.

Зменшити суму заборгованості по тілу кредиту, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» зі 105 859 грн. 82 коп. до 94 005 грн. 75 коп. та суму судових витрат з 2 102 грн. 00 грн. до 434 грн. 95 коп.

В іншій частині рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав та на умовах, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2023 року.

Судді: